36 R. JINGNER. ANATOMIEN HOS FAÄOLJEN DIOSCORE.E. 



gynsamma yttre förhållanden, som icke inträffa, der dessa 

 växter i naturen förekomma. 



Af detta ofvannäranda förhållande, att bladspiralen och 

 antalet af stammens fåror stå i det intimaste samband med 

 kärlknippenas förlopp och antal, bestyrkes sanningen deraf, 

 att den anatomiska bygnaden i allmänhet, om den rätt tydes, 

 också står i det intimaste samband med växtens morfologiska 

 karakterer. En följd häraf återigen blir, att den anatomiska 

 forskningen, utom sin betydelse för fysiologien, också, när den 

 söker skilja mellan tillfälliga och mer konstanta eller ärfda 

 karakterer, har en systematisk vigt, som man hitintills kanske 

 alltför litet påaktat. 



Skulle man nu med hänsyn särskildt till kärlknippenas 

 förlopp, antal och anordning i stammen hos Dioscoreerna 

 söka bestämma, huruvida de i detta hänseende komma Mono- 

 kotylerna eller Dikotylerna närmast, så faller det sig icke så 

 lätt att genast besvara denna fråga. 



Den omständigheten, att strängarne, der de upphöra, 

 icke dela sig i ilere, utan alltid äro enkla, liksom äfven före- 

 komsten i nodi och i bladskaftens nedersta del af gemen- 

 samma, upptill och nedtill blindt slutande, små kärlknippen, 

 erinrar väl mer om den monokotyla än om den dikotyla 

 typen. Så är väl äfven fallet med de ofta förekommande 

 variationerna i allmänhet och särskildt beträffande antalet af 

 sträncjar i hvarie krets i internodierna samt det nåsjon gång 

 abnormt förekommande högre antalet af i nodi utlöpande 

 bladspår- och grenspårsträngar. 



Det förhållandet deremot, att dock ett fåtal strängar, van- 

 ligen 3, i regeln utlöpa i bladet, samt den kretsformiga anord- 

 ningen i stammen erinrar mycket om dikotylerna. 



Hos Dioscorea punctata utgingo såsom nämndes 3 strängar 

 i hvarje bladskaft. De två laterale bland dessa tudela sig 

 redan i den nedre ansvällningen, och strax derofvan sker en 

 upprepad tudelning af hvar och en af de yttersta strängarne, 

 så att på ett tvärsnitt längst ned vid basen af skaftet finnas 

 3 (Tafi. II, fig. 12), högre upp 5 (fig. 13) och derpå 7 (fig. 

 14) knippen, af hvilka dock de vttersta, åt sidorna och uppåt 

 belägna, nästan sammansmälta till ett enda (fig. 15). Minst 

 fem af dessa, stundom alla, utbreda sig såsom starkt fram- 

 trädande nerver i bladskifvan. 



