BIHANG TILL. K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 37 



Tager man i betraktande ett mycket ungt blad, der ännu 

 en obetydlig skilnad råder mellan skaftets och skifvans bredd, 

 så löpa endast 3 lika starka nerver^) genom skaftet och skifvan 

 ut mot dennas spets hela vägen parallclt med hvarandra, utan 

 att här gifves något slags förgrening, och utan att några 

 strängar mellan dem uppträda. Då nu de öfriga Monokoty- 

 lerna i allmänhet äfven hafva flere primärnerver, under det 

 att hos Dikotylerna vanligen gifves blott en enda, så visar 

 sig i detta stadium ännu ino^en skilnad mellan Dioscoreerna 

 och de öfriga Monokotylerna. En sådan finnes icke heller i 

 nästa stadium (fig. 16), då till dessa primärnerver kommit 

 de sekundära. Dessa utgöras dels af sådana sekundärnerver, 

 som äro gemensamma för skaftet och skifvan, och som hos 

 Dioneorea pnnctata 2 till antalet uppträda vid yttre sidan af 

 sidonerverna parallelt med dessa och anknyta sig till dem 

 vid bladskaftets bas; dessa uppträda vid den tidpunkt, då 

 bladskifvans bas börjar hastigare än förut tillväxa i bredd, 

 och de utbreda sig i den numera hjertlika skifvans bas; dels 

 uppträda andra sekundära nerver i bladet, som uteslutande 

 tillhöra skifvan, såväl längsnerver, hvilka lägga sig till primär- 

 nerverna vxnder spetsig vinkel eller medelst tvärnerver mest 

 mot skifvans bas, som ock en mängd tvärnerver, hvilka sam- 

 manbinda under vanligen räta vinklar dessa primärnerver med 

 hvarandra eller med de ofvan nämnda sekundärnerverna. 

 Mellan dessa tvär- och längsnerver är ingen bestämd gräns, 

 utan de öfvergå i hvarandra, och såväl deras riktning i all- 

 mänhet som vinkeln, under hvilken tillslutningen sker, är 

 varierande. Först i ett följande stadium sker en afvikelse från 

 den monokotyla typen och ett närmande till den dikotyla. 



Då har nämligen med afseende på bladskaftet den för- 

 ändringen inträdt, att två starkt utvecklade tertiärnerver upp- 

 stått (Tafl. IT, fig. 14 t), hvilka lagt sig till sekundärnerverna, 

 en till hvarje något ofvan om det ställe närmare skaftets 

 bas, der dessa ansatt sig till primärnerverna. Dessa tertiär- 

 nerver sluta sig tillsammans längre upp i skaftet till, såsom 

 det synes, en enda sträng (Tafl, II, fig. 15), som löper nära 

 den öfre sidan af skaftet och i dess spets dels utlöper i 2 

 nerver vid skifvans bas, dels upplöser sig i anastomoser, 

 hvilka sluta sig till de 5 öfriga i bladskifvan här utlöpande 

 strängarne. Och beträffande bladskifvans nervering har den 

 ') Af dessa är dock den mediana den först anlagda. 



