BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 41 



hvilka hos D. retusa och andra arter i större nerver liksom 

 i bladskaftets ansvällningar åtskiljas uteslutande af paren- 

 kymatiska tunnväggiga element, till Ijusbrytningen påminnande 

 om kambiformcellerna i knippets uppåtvända del. Under 

 kärlknippet finnes en med tunna och hopfallna väggar försedd 

 slem- och vattenförande grundväfnad. Dessa nerver äro alltså 

 på sätt och vis bikollaterala. De uppåt belägna vekbastele- 

 menten äro dock få till antalet och finnas icke i de finare 

 nerverna. 



I sekundärnerverna är bygnaden enklare, i det vanligen 

 endast 2 vekbastgrupper uppträda på undre sidan om det 

 betydligt svagare utvecklade xylemet. Liksom protoxylem- 

 elementen voro vända inåt mot stammens och bladskaftets 

 centrum, så äro de minsta kärlen, som i bladet motsvara dessa, 

 vända uppåt mot bladets öfre yta. Kärlen, som i stammen 

 och bladskaftets mellersta del beledsagades och åtskildes af 

 förvedadt parenkym, i ansvällningarne af oförvedadt sådant, 

 åtföljas i bladets nerver af vanligen oförvedade parenkym- 

 celler, hvilka såsom vi skola se i de fria nervändarne icke 

 kunna urskiljas från de utvidgade följecellerna. Vekbastet 

 på undre sidan af xylemet utgöres icke i de större bladnerverna 

 liksom på motsvarande ställen i stam och bladskaft endast af 

 silrör och följeceller. Här finnas mellan silrörsgrupperna så- 

 som nämdt är stundom äfven tunnväggiga element, hvilka 

 utan tvifvel fungera såsom kambiformceller. 



Såväl i stam som blad uppträda siirören vanligen flere 

 tillsammans, likväl alltid skilda af dessa mindre vekbast- 

 element, hvilka samtliga måste betecknas med namnet följe- 

 celler. Men de olika grupperna af yttre vekbast skiljas i 

 stammen ej af kambiform. Der äro alltid en eller flere af siirören 

 större än de öfriga, och så är äfven förhållandet i bladskaftet. 

 I bladet deremot äro siirören sinsemellan mera lika stora. 



I bladets tertiärnerver är bygnaden enklare. Här äro 

 knippena (Tafl. IV, fig. 26) såsom i allmänhet hos dikotyla 

 blad koUaterala. Ofverst ligger nämligen xylemet och där- 

 under floemet. Huruvida dock de tunnväsrofisra element, hvilka 

 omgifva kärlen, böra morfologiskt betraktas såsom vedparen- 

 kymceller eller såsom kambiformceller, kan vara likgiltigt^). 



') Af utseendet att döma synas de i de gröfre och finare maskorna fungera 

 såsom kambiform, i de fria nervändarne deremot, der innehållet är mer kon- 

 centreradt, synas de fungera såsom följeceller. 



