BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BANB 13. AFD. III. N:0 7. 43 



åtskilda, i sin yttre del allt närmare hvarandra belägna spiral- 

 fibrer. Bottnarne i protoxylemelementen synas icke genom- 

 brytas samtidigt med den börjande förveduingen, såsom fallet 

 är hos de öfriga kärlen. 



Ofvergå vi nu till beskrifningen af den del af kärl- 

 knippet, som ligger xUanför protoxylem och protofloem, och 

 som uppstått ur den yttre af de båda celler, som genom tan- 

 gential delning först blifvit frambragta af en meristemcell 

 (fig. 1 vid a), så ligger i det utvecklade stadiet (Tafl. II, fig. 

 20) närmast protoxylemet spiralkärl med sneda och genom- 

 brutna bottnar, dernäst trapp- och nätlika och sedan mot 

 knippets midt porösa kärl. 



Dessas bottnar äro snedt stälda, vanligen liksom längd- 

 väggarne vinkelräta mot kärlellipsens periferi och genombrutna, 

 stundom i form af regelbundna porer, stundom så, att bok- 

 stafsliknande tvärbalkar af oregelbunden form bildas. På 

 yttre sidan om dessa porösa kärl och mot knippets utåtvända 

 pol blifva kärlen småningom åter försedda med nät- och 

 trappformiga aflagringar. Dessa äro i ändarne genombrutna 

 på liknande sätt. 



Der två kärl gränsa intill hvarandra, uppstår en förbin- 

 delse dem emellan i form af vanliga porer, som stundom 

 mer eller mindre öfvergå till ringporer (Tafl. II, fig. 20 h). 

 Vedparenkymet består här i stammen alltid af slutligen 

 förvedade och porösa celler, som till formen vanligen äro 

 parenkymatiska och dubbelt så långa som vida. De före- 

 komma utom vid kärlen äfven mellan de båda sklerenkym- 

 strängarne. Dessa sistnämnda torde riktigast räknas till flo- 

 emet, enär de alltid uppstå vid sidan af och innanför eller 

 utanför vekbastgrupperna. 



Xylemelementens utveckling har jag förut till en del 

 vidrört och hänvisar för öfrigt till figurerna 5, 6 och 7, der 

 de större kärlens tillväxt i vidd lätt kan inhemtas. Tillväxten 

 i längd sker samtidigt och fortgår, ända till dess förvedningen 

 och bottnarnes genombrytning inträffar. De fullväxta kärlen 

 kunna blifva ända till flere centimeter långa. Plasmats för- 

 svinnande inträffar omedelbart efter bottnarnes perforation. 



Då hos här ifrågavarande familj tillväxten är så stark, att 

 kärlplasmats försvinnande måste inträffa, medan det ännu är 

 lefvande, så är det väl antagligt, att detsamma på ett eller 

 annat sätt kommer till användning, och att det står i för- 



