46 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE.E. 



i Storlek. Det begränsas på samma figur dels af följeceller, 

 dels af silrör. Vanligen äro dock dessa sistnämnda större, 

 än hvad figuren utvisar, och belägna omedelbart intill det 

 största. Utåt ligga flere bland följeceller strödda mindre 

 silrör, som aftaga i storlek, ju mer de ligga aflägsna från det 

 förstnämnda. Snittet (fig. 20) har kommit så, att en tvärvägg 

 mellan tvänne öfver hvarandra stälda silrör blifvit genom- 

 skuren. Denna är dock stundom nästan vertikal och mycket 

 lång, sä att man måste göra ganska många successiva snitt 

 för att öfvertyga sig om, att det icke är en längdvägg mellan 

 två intill hvarandra belägna silrör, som man här ser. 



Om vi då först taga i betraktande ett sådant större silrör, 

 så se vi, att innehållet hos detta liksom hos de mindre är 

 borta. Vi komma derigenom i tillfälle att tydligare se byg- 

 naden af cellulosa-membranen. Tvärväggen är på flere ställen 

 smalare, och på hvarje sådant finnes en mängd tvärgående 

 porer. Hvarje sådant genombrutet litet område är en silskifva. 

 Dessa uppträda nu utom på tvärväggarne (Tafl. \, figg. 33 och 

 35) äfven der två silrör gränsa intill hvarandra (Tafl. V, figg. 

 35), ehuru de der äro betydligt mindre och färre och glesare 

 stälda. På väggarue, som utgöra gränsen till följecellerna 

 (Tafl. V, figg. 33 och 35), der de dock äfven hafva mindre 

 omfång (somliga bestå endast af några få porer), äro de olika 

 stora och svagare markerade. På tvärväggarne finnas stundom 

 ända till 100 sådana silskifvor, och hvarje skifva har 10 — 60 

 porer. Silrörens väggar färgas af klorzinkjod blåaktiga. Afven 

 mellan porerna i silskifvorna framträder denna lärg. men 

 tydligast iakttages den dock på de förtjockade ställen, som 

 ligga emellan silskifvorna, och hvilka fått namn af tvärbalkar. 

 Dessa äro på tvärväggarne (Tafl. V, figg. 33 och 35) stundom 

 mycket tjocka, och äfven på längdväggarne äro dessa delar 

 af membranen ^betydligt starkare utvecklade än de perforerade. 

 Så är äfven förhållandet på de ställen af längdväs^cjarne, som 

 gränsa intill följecellerna, och hos membraner, som skilja 

 dessa senare från hvarandra. Följecellerna stå nämligen i 

 förbindelse med hvarandra och med silrören på liknande sätt 

 som dessa sins emellan. 



Hos Dioscorea Batatas undersökte jag silrörsmembrancnias 

 bygnad i såväl äldre som yngre stadium. De äldre voro 

 ungefär så beskaftade, som figur 33 angifver. Hos de yngre 

 stadierna voro de ställen, som hade porer, tjockare än de 



