BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 47 



mellanliggande (Tafl. V, figg. 36, 37 och 38). Likväl vill jag 

 icke med bestämdhet yttra mig om, huruvida här föreligger 

 två olika, alltid på hvarandra följande utvecklingsstadier, som 

 återfinnas hos alla silrör hos ifrågavarande växter, eller (då 

 det exemplar af Dioscorea Batatas, som jag undersökte ännu 

 icke skjutit synnerligen högt upp och ännu icke egde några 

 gröna blad) om den nämnda bygnaden af silrören endast till- 

 hör den nedersta delen af stammen hos dessa växter i 

 allmänhet i ett visst stadium, eller om den tillhör endast 

 denna arts nedersta stamdel i ett yngre stadium. Detta 

 hoppas jag att noggrannare kunna utreda i ett kommande 

 arbete. 



Den omständigheten, att silskifvorna hos Dioscorea Ba- 

 tätas i tidigare stadium på tvärväggarne sitta längre ifrån 

 hvarandra, under det de hos äldre silrör sitta tätt intill hvar- 

 andra, talar för det antagandet, att nya silskifvor uppstå efter 

 de först anlagda. Tvärväggarnes längd lemnar ju också rum 

 för anläggandet af flere silskifvor. 



I ännu yngre stadier äro membranerna lika tjocka öfver- 

 allt och till utseendet mycket otydligt perforerade, ehuru 

 väl äfven här vid ett noggrant betraktande och vid använ- 

 dande af tillräckligt hög förstoring perforationer skulle kunna 

 iakttagas. Då jag sedermera återupptager detta ämne, skall 

 jag söka noggrannare utreda utvecklingshistorien och funk- 

 tionen hos Monokotylernas silrör. 



Såsom de större silrören så förhålla sig nu äfven de 

 mindre, ehuru deras bottnar icke äro så komplicerade. Ofver- 

 gångar finnas från dera, som ha 100, till dem, som ha endast 

 en silskifva, och i detta sistnämnda fall är skilnaden mellan 

 silrör och följeceller nästan ingen. 



Tvärväggarne kunna vara stälda i hvilken riktning som 

 helst. När någon gång det inträffar, att ett silrör gränsar 

 intill vedparenkymet, så förekomma på skiljeväggarne an- 

 svällningar (Tafl. V, fig. 37). Men porer synas här saknas. 



Silrören kunna blifva mycket långa, de största uppnå en 

 längd af flere centimeter. Då dertill kommer, att de äro ganska 

 vida, så inträftar det regelbundet, att innehållet vid skärandet 

 fastnar vid knifven och dragés ut i långa trådar. Om man 

 uppfångar detsamma på ett torrt objektsglas, kan man stundom 

 få se det ganska tydligt. Men som man då icke kan se, hvad 

 som tillhör hudplasmat, och hvad som tillhör kornplasmat och 



