50 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^. 



en eller två nueleoli, en otydlig hudplasma, en kornplasma 

 och ett klarare centralparti är allt hvad de innehålla. En och 

 annan gång har jag dock påträiFat större i klorzinkjod gulbruna 

 korn (Tafl. V, fig. 33). Följecellerna äro till sin form än 

 korta och prosenkymatiska (fig. 35 /'), än mycket långa och 

 smala med tillspetsade ändar, än kortare och parenkymatiska. 

 Jag har ofta misstänkt, att nya följeceller i senare stadium 

 kunna uppkomma (Tafl. V, tig, 35 /) och då på det sätt, att 

 plasma (och möjligen smala cellkärnor) tränga emellan de äldre 

 silrörens väggar, der de omgifva sig med en särskild membran^). 

 Huru härmed förhåller sig vet jag dock ännu icke med visshet. 



I nodi underffå nu såväl xvlemets som floemets element 

 betydande förändringar, dock hufvudsakligen till antal och 

 form. 



Om man följer kärlen nedifrån, så finner man, att ju närmare 

 en nodus man kommer, desto tätare intill hvarandra äro deras 

 bottnar belägna, till dess plötsligen alla kärl äfven blifva mycket 

 smalare, isodiametriska med väggarne genombrutna på alla 

 håll (Tafl. V, fig. 40). Dessa trakeider äro mycket olika 

 sinsemellan såväl till storleken som till formen och väggarnes 

 porer. 



Äfven protoxylemelementen tyckas något förändras, i det 

 de blifva något kortare här än i internodierna. Vedparenkymet 

 blir äfven omvandladt i nodi. Det närmar sig trakeidernas 

 form och utseende. 



Allt bildar en stenhård massa, som är svår att skära uti, 

 och utan tvifvel är kiselsyra inlagrad i större mängd i dessa 

 celler. Vid maceration framträda dessa partiela nodusbildningar 

 af de större arterna såsom ärtstora ansvällningar, hvilka sam- 

 manbinda alla de kärlknippen, som i en nodus löpa ut i gren 

 och blad, sinsemellan och med de strängar, som komma ofvan- 

 ifrån och ansluta sig till de utlöpande grenspåren. De inne- 

 sluta dock icke de strängar, som gå igenom nodi. Här och 

 der och i alla riktningar genomsättas de af förtjockade vek- 

 baststrängar. Floemet är nämligen äfven starkare utveckladt 

 här, än förhållandet var i internodierna, och på samma gång 

 äro dess element annorlunda beskaffade. 



Hårdbastcellerna blifva kortare och erhålla flere och större 

 porer. Silrören ökas i antal och bilda tillsammans en ganska 



') Jemför hvad G. Schaabschmidt säger i Bot. Centr. 1884, Band 

 XVII pagg. 142 och 143. 



