52 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN' DIOSCORE^. 



De utåt belägna vekbastgrupperna äro här två till antalet och 

 stödjas ej af några hårdbaststrängar; men dessa motsvaras tro- 

 ligen i morfologiskt hänseende af de tunnväggiga celler, som 

 ligga emellan de båda grupperna, och hvilka liksom silrören 

 och protofloemet eller karabiformcellerna innehålla mindre 

 stärkelsekorn, under det den enskilda kärlknippeslidan inne- 

 sluter något större sådana. Alla dessa tunnväggiga väfnader 

 stå här liksom i den öfre ansvällningen och i bladskifvan mer 

 eller mindre i förbindelse med hvarandra, så att de icke, så- 

 som förhållandet var i stammen och i bladskaftets mellersta 

 del, skiljas åt af starkt förvedade element. Hvar och en 

 yttre vekbastgrupp består af ett temligeu stort och några få 

 mindre silrör, hvilka alla äro beledsagade af följeceller. 



Figur 22 är ett tvärsnitt af samma knippe i bladskaftets 

 mellersta del. Här är den väfnad, som skiljer silrörsgrupperna åt, 

 förvedad liksom också parenkymet mellan kärlen. Protofloemet 

 är i denna del af bladskaftet återigen mindre mäktigt, och de 

 yttre vekbastgrupperna äro bygda ungefär så som i nedre an- 

 svällningen. Stärkelsekorn har jag här icke lyckats påträffa 

 i silrören, ej heller i några andra element. 



Närmare den öfre ansvällningen (Tafl. III, fig. 23) blir 

 protofloemet mäktigare, kärlparenkymet till allt mindre del 

 förvedadt, och den mellan de yttre vekbastgrupperna belägna 

 väfnaden åter tunnväggig. Silrören aftaga allt mer och mer 

 i storlek, men tilltaga i mängd. 



Slutligen i den öfre ansvällningen (Tafl. III, fig. 24) be- 

 står protofloemet af många celler. I dessa förekomma mindre 

 stärkelsekorn liksom också i den tunnväggiga väfnad, som åt- 

 skiljer silrörsgrupperna. De sistnämnda blifva här flere till 

 antalet. Det närmast kärlen belägna parenkymet blir åter 

 tunnväggigt. Rundt omkring knippet icke blott i den ännu 

 otydliga kärlknippeslidan utan äfven i andra närliggande celler 

 uppträda större stärkelsekorn. 



I bladskifvan ha kärlknippets element ytterligare för- 

 ändrats. 



Men innan vi fortsätta med beskrifningen af strängarne 

 hos samma art, nämligen Dioscorea japonica, torde det vara 

 lämpligt att säga några ord om primärnerverna i bladet hos 

 Dioscorea retusa. Här äro vekbastgrupperna 3 — 5 till antalet 

 och åtskilda af endast tunnväggiga celler, hvilka väl till 

 sin funktion motsvara och till sin bygnad öf verensstämma 



