BIHANG TILL K. SV, VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 53 



med protofloéniet, men morfologiskt och histogenetiskt torde 

 dessa timnväggiga starkt Ijusbrytande celler, som skilja sil- 

 rörsgrupperna åt, vara närmast homologa med hårdbastcellerna 

 i stammen. Dessa grupper äro belägna i förhållande till xyle- 

 met här såsom i bladets skaft, d. v. s. 2 — 4 ligga på undre 

 och den öfriga på den öfre sidan om den nästan cylindriska 

 kärlmassan. När nu dessutom parenkymet, som utåt begränsar 

 denna, också är oförvedadt, så ser det ofta nästan så ut, som 

 om vekbast på alla håll rundt omkring omgåfve kärlen, 

 hvarigenom knippet synes koncentriskt. Silrör, kambiform- 

 celler, vedparenkym och kärlknippeslida äro i primärnerverna 

 liksom i alla större nerver t. o. m. i de tertiära försedda 

 med stärkelsekorn. Följecellerna innehålla här liksom någon 

 gång i stammen, vanligen i plasmats periferi, en otalig mängd 

 små korn, som äro betydligt mindre än silrörens stärkelsekorn, 

 och hvilka troligen äro proteinkorn. De färgas af klorzinkjod 

 bnangula. Afven i nerverna af högre ordning hos denna art 

 saknas hårdbast. 



Primärnerverna och de öfriga nerverna hos Dioscorea ja~ 

 ponica äro lika bygda som hos den föregående med den skil- 

 nad, att protofloemets öfre del tillika med cellerna mellan de 

 2 — 3 silrörsgrupperna icke äro tunnväggiga utan starkt för- 

 vedade, men likväl ofta stärkelseförande liksom silrören och 

 cellerna i slidan. 



Hos Dioscorea retusa ersattes hårdbastet fysiologiskt af en 

 på undre sidan af knippet belägen vattenförande väfnad och 

 stundom af ett utanför denna befintligt kollenkym. Den skilj- 

 aktighet, som påträifas hos dessa båda arter i afseende på den 

 mekaniska uppgiften, återfinnes, såsom vi sedermera i den 

 speciela delen skola se, äfven hos andra arter och är utan 

 tvifvel en följd af de olika yttre omständigheter, under hvilka 

 de olika arterna uppkommit och utvecklat sig. 



En del arter synas nämligen vara danade för den heta och 

 den subtropiska zonens skogar. 



Sådana arter äro utan tvifvel Dioscorea punctata, D. Ba- 

 tatas, D. alata och D. retusa. Dessa hafva på stammen djupa 

 fåror, skilda åt af högre åsar, vingkanter eller härränder, mellan 

 epidermiscellerna vertikala rännor samt cuticula försedd med 

 läugsgående strimmor, hvilka bidraga att från skilda håll samman- 

 föra vattendroppar och leda dem till den under jord befintliga 

 knölen, som hos dessa arter i öfverensstämmelse med bygna- 



