54 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^. 



den af den öfverjordiska stammens yta är rundad och i sam- 

 band dermed har sina rötter samtliga i närheten af dennas 

 bas och i periferien af den underjordiska stammen. Denna 

 underjordiska stamdel blir på samma gång hos ifrågavarande 

 arter, som lefva i de hetaste trakter och äro utsatta för flere 

 månaders torka, försedd med en starkare utvecklad korkväfnad. 

 Den blir också hos dem betydligt större, enär den efter en 

 längre eller kortare period af torka måste aflemna upplags- 

 näring till temligen hastigt framkommande, mycket stora öfver- 

 jordiska stammar, af hvilka dessutom hvar och en blir försedd 

 med stora och talrika blad. 



Andra arter deremot tyckas mer vara afsedda för den 

 tropiska, subtropiska och tempererade zonens regn- och bergs- 

 trakter. Dessa hafva ofta en på längden utdragen rizom- 

 lik, vanligen vedartad underjordisk stam och sakna starkt 

 utvecklade fåror, rännor och strimmor på stjelken. Hit höra 

 Dioscorea villosa, D. quinqueloba, D. japonica samt Testudi- 

 naria rupicola m. fl. 



Hos dessa äro icke heller bladen bygda på samma sätt 

 som hos arterna af förefjående afdelninof. Då nämlisfen hos 

 dem hela floemanlaofet utvecklades till tunnväo-aio-a element, 

 så har kambiformet hos dessa senare till stor del blifvit hård- 

 bast. Hos de förra, hvilkas blad äro mer utsatta för stötar 

 och rubbningar af hvarjehanda slag, och hvilka på grund deraf 

 mer äro i behof af såväl en smidigare konsistens som af rörelse- 

 förmåga, bestå i öfverensstämmelse dermed de mekaniska ele- 

 menten af slem- och vattenförande samt kollenkyinatiska celler. 

 Hos de senare deremot, hvilka icke så mycket äro i behof af 

 rörliga och smidiga som af elastiska blad, utvecklas ett mäktigt 

 hårdbast och bladskaftets ansvällninsrar äro icke heller så väl 

 utbildade, men dessa arter behöfva likväl ofta dessa fastare 

 mekaniska organ^), enär bladen ofta äro håriga, hvarigenom 

 vattendroppar i ganska stor mängd bidraga att öka deras tyngd. 

 De äro dessutom mer utsatta för ihållande blåst, hvadan hård- 

 bastet synes vara tjenligare såsom mekanisk väfuad genom sin 

 elasticitet. 



I de sekundära nerverna hos Dioscorea japonica har byg- 

 naden föga förändrats. Här finnas färre, vanligen 2 undre vek- 

 bastgrupper; och silrören tyckas fortfarande ha dels långa och 



') Jemf. F. W. C. Areschoug 1. c. pag. 17 



