BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 55 



sneda dels korta och nästan tvärstälda bottnar. Kambiform 

 finnes fortfarande. Kärlen ha blifvit mindre och färre. Hård- 

 bastceller finnas ännu så väl på öfre som på undre sidan af 

 knippet. 



I tertiärnerverna (Tafl. IV, fig. 26) ligger öfverst xylera 

 derunder fioem. Det förra består af kärl och tunnväggigt 

 parenkym, det senare af vekbast på öfre och hårdbast på undre 

 sidan. Vekbastet är ännu sammansatt af silrör, följeceller och 

 kambiformceller, hvilka senare då de finnas dock endast äro 

 mycket få. Allt är omgifvet af en slida (Tafl, IV, fig. 30), 

 som består af celler, hvilka till formen äro långsträckta utan 

 armar eller med sådana, hvilka likväl i så fall äro kortare än 

 det öfriga svampparenkymets, och hvilka innehålla dels mycket 

 små i klorzinkjod gula korn dels i de från knippet vända delarne 

 klorofyllkorn. 



I qvartärnerverna (Tafl. IV, fig. 27) finnas endast 2 — 4 

 kärl omgifna af parenkymatiska celler, hvilka än likna kambi- 

 form- än följeceller. Under dessa ligger vekbastet, bestående 

 af ett enda litet silrör och några närliggande stora följeceller 

 (Tafl. IV, figg. 27 och 30). Afven här liksom i nerver af 

 högre ordning finnas korn i slidans celler, och dessas mem- 

 braner tyckas vara mycket tunna, der de gränsa intill följe- 

 cellerna. 



I nerver af högre ordning och i de blindt slutande 

 nervändarnes bas (fig. 28) finnas endast 2 kärl och lika många 

 med koncentreradt innehåll försedda följeceller. Kågot annat 

 återstår här icke af kärlknippet. 



I de fria nervändarnes spets (fig. 29) ser man endast o — 4 

 temligen vida, men korta trakeider. 



Som vi ha sett (fig. 27), förekommo icke tydliga kambi- 

 formceller högre upp än ungefär i qvartärnerverna. Silrören upp- 

 hörde i de finaste maskorna. Deremot sträcka sig följecellerna 

 äfven till de fria ändarnes bas och blifva här på en gång 

 mycket större än i de gröfre nerverna. 



Kambiformcellerna äro nästan lika stora i bladen som i 

 stammens strängar. Men beträflfande silrören och följeceller 

 blir förhållandet annorlunda. Vid mätning af dessas storlek 

 på olika ställen fann jag hos Dioscorea retusa följande: 



