BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 61 



celler mellan och utanför silrörsgrupperna. Grundväfnaden i 

 stammens centralcylinder är storcellig. I bladet finnas (såsom 

 hos de öfriga) palissad- och svampparenkym, hvilka väfnader 

 hos den ena arten af slägtet Dioscorea syna? vara temligen 

 lika med samma väfnader hos den andra. Såväl derför som 

 också emedan tid fattas mig att närmare utreda olikheterna i 

 detta afseende, har jag icke iippehållit mig dervid. 



Till ersättning för det svagt utvecklade hårdbastet i bladen 

 är nu hos denna art den på undre sidan af knippet belägna 

 grundväfnaden omdanad. Vattenväfnaden är storcellig och 

 mäktig, koUenkymet deremot svagt. Hudväfnaden är försedd 

 med långa, glest stående hår. Cnticula är tydligt strierad på 

 midten af ytterväggarne, men svagt på de delar af cellen, 

 hvilka äro belägna intill de radiala väggarne. Äfven hos denna 

 art bilda epidermiscellerna emellan sig längsgående rännor. 

 Hemland: Mexiko. 



Dioscorea villosa L. 



Bladsplralen vexlar hos denna mer än hos andra arter, och 

 ofta sker ett aftagande eller tilltagande i antal af knippena 

 inom hvarje krets. Stundom äro bladen skenbart motsatta eller 

 kransstälda liksom hos grenarne af Dioscorea Batatas. Vid 

 basen är spiralen dock vanligen ^j^, derofvan ^/g och högre 

 upp 73 (Vg)» då på samma gång och i följd deraf knippenas 

 antal i hvarje krets blifva respektive 7, 8, 9. Hos enstaka 

 exemplar kan man finna till och med 14. Mot den färdig- 

 bildade plantans spets inträder vanligen ett aftagande. De 

 exemplar af denna art, som äro tagna vilda, och som jag haft 

 tillfälle se i Kongl. Vetenskapsakademiens samlingar, äro icke 

 af utseendet att döma så varierande i detta hänseende som de, 

 hvilka jag erhållit från Lunds botaniska trädgård. Bladspår- 

 strängarne äro 3, grenspårsträngarne 2. De genomlöpa så 

 många internodier som bladställning och stammens fåror an- 

 tyda och sluta på vanligt sätt. De stön^e nerverna i bladet 

 äro 7 till antalet och de yttersta tudelta såsom hos de flesta 

 andra arterna. Men de äro mer närmade till hvarandra, hvar- 

 igenom de finare nerverna och de fritt slutande ändarne bilda 

 ett mindre kompliceradt nät. Endodermis är storcellig och 

 tydlig. Den synes hos denna art vara helt och hållet förkorkad 

 och färgas af klorzinkjod genast brun, under det veden derinom 



