62 K. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^. 



färgas långsammare, först gul, sedan röd. Cylinderns centrala 

 parti är mäktigt och storcelligt, märgstrålarne breda ocli be- 

 stående af 3 — 4 cellrader. Den periferiska zonen deremot är 

 Tnycket småcellig och starkare förvedad. I kärlknippenas och 

 deras elements bygnad har jag icke funnit något anmärk- 

 ningsvärdt. 



Kärlknippena äro i bladen försedda med hårdbastceller, 

 men med flere hos den vildt växande formen än hos den i 

 Lund odlade. De äro också mindre af nöden, då de större 

 nerverna löpa så nära hvarandra. Asarne äro hos båda mot 

 stammens bas låga, men uppåt tydligare. Rännorna mellan 

 epidermiscellerna äro endast här och der så tydliga som hos 

 föregående arter. Ofta äro nämligen cellernas höjd lika öfver- 

 allt, hvarigenom ytan af stammen blir slätare. Kutikuiar- 

 strimmorna äro mindre starkt framträdande hos denna än hos 

 föregående arter. Den underjordiska stamdelen utgöres hos 

 båda formerna af långa och smala rotstockar. 



Dioscorea villosa L. finnes i Nordamerika och går ända 

 upp till Canada. 



Asiatiska och Australiska arter. 

 Dioscorea trip hylla L. 



Bladen stå som hos Dioscorea retusa, hvilken den äfven 

 liknar uti kärlknippeförloppet med undantag deraf, att här 

 inalles finnas 4 grenspårsträngar på stammens tvärsnitt. Stundom 

 synas alla dessa, 4 — 5 till antalet, utlöpa. Nervernas förgrening 

 i bladet är närmast så som hos Dioscorea retusa. Hård bast 

 saknas och i dess ställe finnes mekanisk vattenväfnad ; koUen- 

 kymet är svagt. Stammens grundväfnad är i centrum försedd 

 med några få, sent förvedade, stora celler, som äro försedda 

 med mycket stora stärkelsekorn. Denna art är den enda, hos 

 hvilken jag funnit små stärkelsekorn i stammens silrör. Det 

 tyckes nämligen, som om stärkelsen aldrig uppträder i form 

 af korn på de ställen af silrörssträngarne, der dessa gränsa in- 

 till förvedade element, såsom förhållandet vanligen är i stam- 

 men, men väl der de genomlöpa tunnväggiga väfnader, såsom 

 bladskaftets ansvällningar och bladskifvan i de fall, då icke alltför 

 starkt hårdbast här förekommer. I hvart och ett af de större 

 knippena är nämligen hos denna art den inre silrörsgruppen 



