70 R. JUKGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^. 



de fleste Dioscoreerna på motsvarande höjd. Bygnaden af kärl- 

 knippena öfverensstämde i skaft såväl som i blad med dessa. 

 Mellan de större nerverna gå många parallela tvärnerver, hvilka 

 alla bestå af xylem och floem. Fritt slutande kärlknippeändar 

 saknas. Anda ut i de finaste nerverna finnas tunnväggiga 

 element, hvilka äro ganska stora, och hvilka antagligen motsvara 

 slidans celler hos Dioscoreerna, ehuru de icke omgifva knippet 

 på alla sidor. Afven här finnes en skilnad mellan palissad- 

 och svampparenkym, ehuru icke så tydlig som inom föregående 

 familj. Palissadparenkymet består ungefär af två lager, hvilkas 

 celler dock äro nästan rundade, och hvilka i storlek icke äro 

 mindre än epidermiscellerna. Dessa sakna hårbeklädnad, men 

 strimmorna äro temligen tydliga på bladnerverna. Nerverna 

 framträda starkt på båda sidorna af bladet. Klyföppningar 

 finnas på undre sidan, hvilka äro försedda med mycket små 

 slutceller. De undre epidermiscellerna skjuta olika djupt in 

 i bladet såsom hos föregående familj. 



FAM. LAPAGERIE^. 

 Lapageria rosea Ruiz et Pav. Flor. Peruv. 



Bladen stå i - - spiral, men omfatta icke -/^ af stammen såsom 

 förhållandet alltid var hos familjen Dioscoreae, då spiralen var 

 sådan, utan 4 af de 7 sidor, hvilka vid en nodus kunna ur- 

 skiljas. Två intill hvarandra belägna blad omfatta alltså eu 

 gemensam sida af stammen (Tafl. III, fig. 44 b). Strängarne 

 synas i denna ligga utan ordning, alla inom en centralcylinder. 

 Fem löpa ut i hvarje blad, der de förgrena sig såsom hos 

 fam. Dioscorete, med den skilnad, att i skaftet ingen förgrening 

 eger rum, och att de yttersta icke tudela sig i skifvan, såsom 

 här alltid var förhållandet. Finare maskor förekomma, fastän 

 icke nerverna blifva af så hög ordning som hos nämnda familj. 

 De fria nervändarne synas vara ännu mindre förgrenade än 

 hos dem. Bladspårsträngarne löpa genom flere internodier hos 

 här ifrågavarande art. 



Fig. 44 t (Tafl. III) utmärker blad- och grenspårsträngar 

 frän den närmast öfre nodus. Följa vi nu dessa bladspår- 

 strängar nedåt (Tafl. III, fig. 45 t), så se vi, att de stundom 

 snart nog böja sig in i stammens centrum, der de först genom 

 några internodier löpa temligen nära de ofvanifrån eller från 



