72 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^E. 



Två sidor af denna är gemensam för 2 på hvarandra föl- 

 jande blad. Vid ett tvärsnitt omedelbart ofvanom en nodus, 

 der såväl grenspår som bladspår lupit ut (Tafl. III, fig. 41), 

 finner man, huru många strängarne af hvardera slaget äro, och 

 huru de förhålla sig på sin väg uppåt. Grenspårstiängarne 

 äro i stammen minst 6, men uppdela sig efter utträdandet i 

 grenen i ännu flere. I blomskaften (Tafl. III, fig. 41). som 

 här äro de enda förekommande grenarne, närmar sig anord- 

 ningen stundom den kretsform, som förekommer hos fam. 

 Dioscoreae. Men i hufvudstammen äro bladspår och grenspår 

 icke på långt när så regelbundet anordnade i alternerande 

 kretsar som hos nämnda familj. Bladspåren äro någorlunda 

 regelbundet belägna i en krets mot centralcylinderns periferi, 

 men grenspåren, hvilka äro belägna i den inre delen af cylin- 

 dern, äro icke ordnade regelbundet i förhållande till dessa. 

 I bladet utlöpa nu fem större nerver, hvilka synas i hörnen af 

 bladbasen på samma figur, och mellan dessa utlöpa något 

 mindre strängar; mellan hvar och en af de nu nämnda, och 

 alternerande med dem, utlöpa ännu smalare knippen. I hvarje 

 blad utlöpa alltså i regeln ungefär 17 strängar. 



På sin väg nedåt förhålla sig blad- och grenspår på föl- 

 jande sätt. 



Bladspåren genomlöpa i allmänhet två internodier och 

 upphöra i eller strax under nodus af det blad, som står rakt 

 under, der de lägga sig intill de utlöpande grenspåren. De 

 större af dem komma dock ganska ofta, stundom redan innan 

 de hunnit den närmast under belägna nodus, att ensamma eller 

 först sedan de upptagit i sig närbelägna mindre bladspår, böja 

 sig inåt och ansluta sig till de närmast dem belägna i stammens 

 centrala parti nedlöpande grenspåren. Härigenom lemnas plats 

 utanför dem för de strängar, hvilka, kommande från de två 

 yttersta sidopartierna af det blad, som står midt emot och 

 näst under det, som ifrågavarande strängar tillhöra, under det 

 förstnämndas nodus utgöra en periferisk strängzon, I blad- 

 spårens förlopp är alltså skilnaden från fam. Dioscoreae hufvud- 

 sakligen den, att de här äro många till antalet, och att de icke 

 alla på en gång utan successivt lägga sig till grenspåren. Dess- 

 utom är äfven en skilnad i det fallet, att ingen nodusbildning 

 här inträder, hvilket väl beror på den långsamma och succes- 

 siva tillslutningen. Afven i ett annat afseende finnes en olikhet. 

 Denna består deri, att de trenne åsar i ett internodium, hvilka 



