76 K. JUNGXER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^. 



för också bladdivergensen på stammens mellersta område blir 

 mindre och sålunda strängarne i stammen flere. 



7) Tager man deremot hvarje blad för sig i betraktande 

 tillika med dess i stammen nedgående strängsystem, så råder 

 den största öfverensstämmelse icke blott mellan olika nodi 

 på samma utan äfven på skilda individ. Till och med de 

 olika arterna sins emellan och slägtena inom familjen Dio- 

 scoreaj äro i detta fall mindre olika än i öfriga anatomiska 

 hänseenden. 



8) Den finare nerveringen i bladen utgöres af maskor 

 och blindt slutande ändar i likhet med den hos de normala 

 Dikotylerna. 



9) Bygnaden af kärlknippena hos familjen Dioscoreae 

 afviker från de flesta monokotylers derigenom, att utom proto- 

 floemgruppen två silrörsgrupper uppträda så väl i stam som 

 i bladskaft och större bladnerver. Stundom skiljer hårdbastet 

 ytterligare den inre eller yttre af dem i tvänne. 



10) En partiel nodusbildning finnes hos familjen Dio- 

 scorese och består deri, att de utlöpande grenspårsträngarne 

 i nodi äro så betydligt utvecklade i horizontal riktning, att de 

 sammansmälta med hvarandra, samt deri, att en böjning af dem, 

 såsom äfven hos andra växter är förhållandet, förekommer, och 

 att ett större antal finnes på tvärsnittet här än uti iuternodierna. 

 Den består till ingen del i förekomsten af anastomoser. 



11) Denna bildning afser utan tvifvel att sätta olika blads 

 och grenars strängar i förbindelse med hvarandra för att stödja 

 grenarne och för att åstadkomma en saftkommunikation. Ele- 

 menten i kärlknippet äro derför här omdanade i dessa syften. 



12) Strängarne i stammen äro till sin bygnad öfverens- 

 stämmande med Monokotylerna liksom i de gröfre nerverna, 

 der de äro tydligt bikoUaterala. I de finare nerverna äro de 

 koUaterala. Xylemet är då alltid vändt uppåt, floemet nedåt, 

 i likhet med förhållandet hos Dikotylernas bladsträngar. 



13) Protofloiimgruppen utgöres hufvudsakligen af kambi- 

 formceller, hvilka i yngre stadium innehålla stärkelse. Dvlika 

 celler saknas i de utåt belägna floemgrupperna i stammen, 

 men i bladen äro ofta de celler, hvilka motsvara floemets 

 sklerenkym, oförvedade och stärkelseförande. 



14) De yttre vekbastgrupperna utgöras af silrör och 

 följeceller. I stammen äro de förra mycket stora (se tabellen 

 sid. 56), men aftaga allt mer i samma mon de äro belägna 



