BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7, 77 



högre upp i bladens finare nerver. De senare deremot till- 

 taga i storlek ju närmare de komraa de fria strängändarnes 

 bas. Detta synes bekräfta A. Fischers åsigt om, att det är 

 dessa, hvilka i bladet bereda den plasmatiska näringen, och 

 att det är silrören, som leda den bort till förbruknings- och 

 upplagsorterna. Båda dessa slag af celler äro försedda med 

 tydliga perforationer, hvilka dock i de finare bladsträngarne 

 blifva allt smärre och allt mindre tydliga. Silrören innehålla 

 ytterst protoplasraa och derinom cellsaft. 



15) Hos de arter och i de väfnader, der silrörsgrupperna 

 gränsa intill tunnväggiga element, innehålla de små stärkelse- 

 korn. Dessa saknas deremot vanligen på de områden af 

 växten och hos de arter, der den rundt omkring belägna 

 väfnaden är förvedad. 



16) Grundväfnaden består i bladskaftets ansvällningar 

 och stundom på undre sidan af nerverna utaf vatten- och 

 slemförande celler och koUenkym, hvilka afse på samma gång 

 att uppbära bladet och möjliggöra en rörelse hos detsamma. 



17) Hudväfnaden är försedd med längsgående fåror 

 och åsar motsvarande strängarne, med vertikala rännor midt 

 för mellauväggarne mellan epidermiscellerna samt med kuti- 

 kularstriramor allt i afsigt att leda vatten och möjligen under- 

 stundom på samma gång deri lösta förruttnelseprodukter och 

 qväfvehaltiga ämnen ned till stamknölen. 



18) Det synes gälla såsom en allmän regel, särskildt 

 beträffande familjen Dioscoreae, att de arter, hvilka alltid eller 

 företrädesvis lefva på delvis beskuggade ställen med jemn 

 fuktighetsgrad och i de djupare skogarne, der endast svaga 

 luftströmmar förekomma, hafva, i samband dermed att äfven 

 ansvällningarne hos dem blifvit större, i stället för sklerenkym 

 på bladsträngarnes undre sida sin grundväfnad der omdanad 

 för mekaniskt ändamål till en svällande vattenväfnad och till 

 ett utom denna beläget mer eller mindre kraftigt utveckladt 

 kollenkym; men att de arter, hvilkas hemland utgöres af högre 

 bergstrakter och för ljuset allsidigt tillgängliga platser eller 

 hvilka tillhöra tempererade trakter af jorden och äro utsatta 

 för starkare blåst, hafva ausvällningarne mindre och skleren- 

 kymet mellan bladets silrörsgrupper och utom dem starkt 

 utveckladt. 



19) Ehuru fåror med åtföljande kanter på stammen, 

 rännor midt ofvan epidermiscellernas skiljeväggar och kuti- 



