BIHANG TILL K. SV, VET.-AKAD. HANDL. BAXU 13. AFD. III. N:0 10. 5 



fingo liksom ny styrka, sedan jag efter mycken förfrågning af 

 flere, som ej visste stället, råkade änteligen en man, som visste 

 hvar hon växte och rodde mig äfven dit. Ett enda stånd 

 träiFades allenast uti en sjö, som ligger tätt intill by en, kallad 

 Hemsjön. Gubben berättade mig äfven, att han sedt den för 

 några år tillbaka växa i Ahlmten, Farsjön (Fagersjön) och Bo- 

 sjön. Orsaken till dessa nyttige växters utdödande är dämpe- 

 noten, ty uti dessa fiskredskap hafva de fått ganska många 

 nötter, refvor och rötter af dem. Bladen se ut som björke- 

 blad, åt vatnsidan helt mörkgröna och polerade. Blomman 

 såväl som nöten sitter under de tätt jämte hvarandra liggande 

 flytande blad. När hallonen börja på att blifva mogna, blom- 

 mar vatn-nöten. Blomman är liten, till färgen hvit. När fruk- 

 ten är mogen synas bladen röda som blod. Vatn-nöten mognar 

 mot hösten, och så snart hon faller af ifrån sin lilla stjelk, 

 sjunker hon till botten. Trapa natans håller till bland de 

 hvita näckblomstren Nymphcea alha. Grunden hvaruti roten 

 fästat sig var gyttja och blålera.» Denna uppgift är äfven der- 

 före af intresse, emedan den bestämdt angifver dämpenoten 

 såsom orsaken till växtens försvinnande i dessa trakter. 



Ehuru HoLMBERGER 1779 endast såg ett enda lefvande 

 exemplar af växten, är det dock möjligt, att redan nästa år 

 fiere exemplar ånyo kunde hafva utvecklats. Ty fastän Trapa 

 är ettårig, händer dock ej sällan, att frukterna ligga på sjö- 

 bottnen två år (eller llere?) innan de gro. 1885 fanns enligt 

 A. F. Carlson troligen endast ett lefvande exemplar q var i 

 Immeln vid Ranvik, och man hade derföre all anledning att 

 befara, att växten då skulle utdö, men 1887 fanns den ännu 

 med flere exemplar ^). 



Att så äfven varit fallet vid Hemsjön synes framgå deraf, 

 att växten äfven senare togs i densamma. »Den sidste botanist, 

 som tagit den, var prof. Liljeblad. Han fann den i Sule- 

 gångs-sjö; men under de senaste några och 30 åren, har den 

 ej blifvit återfunnen. Hr AF Pontin omnämner, att Lector 

 Wallman år 1829 företog en resa till de sjöar, i hvilka man 

 fordom sett densamma, men han kunde ej mer återfinna den . . . 

 Deremot kunde han med en räfsa uppfånga en mängd af nöt- 

 ter (af Trapa natans), men mer eller mindre förmultnade, hvilka 

 tycktes ligga utbredda på blåleran på sjöbotten . . . Uti ingen 



') Enligt meddelande af lektor Thedenius i Stockholms naturveten- 

 skapliga sällskap, hösten 1887. 



