BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFP. III. N:0 10. 35 



/'. eiongata, kronan väl utvecklad, den öfversittande delen så 



mycket förlängxl, att de öfrc tornarne sitta i närheten af 



eller nedom fruktens midt. 



Det kunde i förstone synas egendomligt, att Trapa natans 

 skulle liafva att uppvisa så mänga former, af livilka alla utom 

 verhanensis äro iakttagna i Sverige. Men T7'apa står i detta 

 hänseende icke ensam, ty den, som roat sig med att i naturen 

 undersöka olika frukters variationsförmåga, har säkert kommit 

 under fund med, att en stor mänod af dem varierar i så höff 

 grad, att det måste anses egendomligt, att denna variabilitet 

 icke blifvit mera uppmärksammad än hvad hittills skett. Också 

 är jag öfvertygad, att man på många andra ställen, der Trapa 

 förekommer, skall finna äfven andra former än de ofvan nämnda, 

 till livilka ju dessutom äfven komma olika raser. 



Att conocarpa i allmänhet måste hafva utvecklats ur Icevi- 

 gata, synes utan vidare framgå redan deraf, att på alla de 

 ställen, der den förra förekommer (Alma-ån, Immeln, Stor- 

 uttern, Ungern), finnes den tillsammans med den senare. Der 

 Uevigata saknas (Näsbyholmssjön, Sulegångssjöarne) finnes ej 

 heller någon conocarpa, utan der ersattes den på sin höjd af 

 ehngata. Och från hela vestra och södra Europa, der kevigata 

 numera icke vsyncs förekomma, har ej heller någon conocarpa 

 blifvit beskrifven, der tyckes coronata ensam vara rådande. 



Förhållandet inom de småländska sjöarne synes mig med 

 ])estämdhet ådao-aläo-o-a, att de olika fruktformerna utvecklats 

 på sätt som ofvan, med stöd af frukternas byggnad, antagits. 

 Dessa sjöar äro nemligen genomdragna af ett och samma vat- 

 tendrag och ligga i omedelbar följd intill hvarandra. Det är 

 naturligtvis under sådana förhållanden all anledning att an- 

 taga, att växten från en enda ståndort så småningom spridt 

 sig till de öfriga, ty man kan knappast tro på en sådan tillfällig- 

 het, som att den skulle kommit just till denna trakt med flere, 

 olika former tillhörande, individ. Då växten vidare måste hafva 

 lättare att sprida sig med vattnets lopp än mot detsamma, 

 synes det också sannolikast, att Trapa först uppträdt i Stor- 

 uttern och derifrån spridt sig till öfriga sjöar. Och just i 

 Storuttern förekomma de båda i hvarandra öfvergående for- 

 merna suhcoronata och Icevigata, hvilken senare visar en full- 

 ständig öfvergångsserie till conocarpa, dels genom rostrata, 

 dels genom conocarpoides. Troligen hade conocarpa redan ut- 

 vecklats i Storuttern, då coronata ensam spriddcs till Hemsjön, 



