40 NATHORST, FRUKTFORMER AF TRAPA NATANS. 



ocli Immeln skulle i så fall bero derpå, att från samma gruud- 

 typ, till följd af inneboende anlag och likartade yttre förhållan- 

 den, analoga former ntvecklats. 



Man kan tillämpa detsamma äfven för förekomsten vid 

 Alma-ån ^), och finge äfven för denna fyndort antaga, att Icvvi- 

 gata eller öfvergångsformen mellan densamma och coronata varit 

 den ursprungliga, från hvilken öfriga former sedan utvecklats. 

 Men här har växten, på grund af den forna sjöns igenslamning, 

 utdött, innan utvecklingen nått så långt som i Immeln och 

 Storuttern, och conocarpa har derföre här ej hunnit blifva fullt 

 utbildad. Fyndorten vid Alma-ån kan derföre sägas represen- 

 tera ett tidigare stadium än Immeln. De olikheter, som mellan 

 frukterna på förra stället och öfriga lokaler äro förhanden, torde 

 kunna bero på olikheter i de rent fysiska förhållandena. .V 

 andra sidan kan ju icke förnekas, att växten kunnat komma 

 till Alma-ån äfven från annat håll. Och det är ju långt ifrån 

 osannolikt, att Trapa fiinnits på ännu flere ställen i Sverige, 

 fastän dessa ännu icke blifvit uppdagade. 



Afståndet mellan .Storuttern och Immeln är ej fullt 180 

 kilometer, och detta afstnnd kan ju fort nog tillryggaläggas af 

 sådana vattenfoglar, som vid växtens spridning kunnat vara 

 verksamma. Konservator (I. Ivolthoff i Upsala har på min 

 förfrågan, huruvida någon af vtira vattenfoglars förekomst, 

 skulle kunna tvekas stå i samband med utbredningen af Trapa 

 inom Sverige, påpekat, att man i första rummet kimde tänka 

 på grågåsen (An>ier cinerens), som med undantag för Ihdlands 

 Väderö endast liäckar inom östra delen af landet. Afven, 

 ehuru i mindre grad, kunde man tänka pä knölsvanen {Ci/gnus 

 olor). Finge man antaga, att växten på detta siitt blifvit 

 spridd mellan Storuttern och Immeln, så blefve det på samma 

 gång ytterligare ett stöd för antagandet, att spridningen för- 

 siggått frän den förra till den senare, enär en sådan väl 

 hufvudsakligen kunnat ega rum om liösten, innan frukten ännu 

 fallit till bottnen, d. v. s. samtidigt med foglarnes flytt- 

 ning mot söder. 



') Detta antagande bar vuimit ytterligare stöd genom G. Anders- 

 sons fynd af formen sueciea ni. fl. på lokalerna söder om ån. 



Februari lSd8. 



