32 TH. ÖRTENBLAI), OM DEN HÖGNORDISKA TALLFORMEX. 



elfdal), liar jag bland andra Iiemfört den kottsamling, som efter 

 fotografi afbildats å fig. 2, Tafl. II. 



Under blomningstiden intaga de röda bonblomskotten en 

 upprat ställning. Derefter böja de sig efter hand iität och 

 nedåt, så att de omsider intaga en hängande ställning. Denna 

 böjning, hvilken icke är att betrakta såsom en följd af tyngd- 

 kraften, åstadkommes på det sätt, att tillväxten i kottskaftet 

 koncentreras på ena sidan, hvarigenom denna kommer före och 

 en förskjutning åt andra sidan eger rum. Ett tvärsnitt genom 

 kottskaftet visar derföre, att öfversidans väfnader äro kraftigast 

 utbildade, Tafl. II, fig. 8 vid b. På detta sätt fortsätter böj- 

 ningen vanligen, till dess kotten tryckes emot föryngrings- 

 skottet, ifall han icke dessförinnan hindras af barren; ej sällan 

 finner man, att kotten vridits om mera än i hängande ställning. 



I detta stadium inträder som bekant en hvilotid i kottens 

 utvecklinp". Från blomningstiden har den röda färgfen öfver- 

 gått i matt gredelint, och vid första vegetationsperiodens slut 

 är kotten gulgrå. Storleken vexlar något för kottar å mer 

 och mindre kraftiga skott; längden, liksom tvärdiametern torde 

 dock kunna angifvas till 5 h, 6 mm. 



De å fig. 2, Tafl. II afbildadc kottarne äro likasom hela 

 skottet (spetsen af en yngre talls hufvudaxel) ovanligt kraftigt 

 utbildade, hvarföre storleken öfverstiger den i detta stadium 

 vanliga. 



Efter öfvervintringen börjar kottens tillväxt nästan sam- 

 tidigt med förvnoringsskottens. Färeen öfvergår i orrönt, och 

 genom öfvervägande längdtillväxt framträder snart den koniska 

 formen. Denna längdtillväxt är derjemte störst vid kottens 

 spets och ringa vid basen, medan kottskaftet i regeln icke 

 tillväxer i längd under andra vegetationsperioden. Häri öfver- 

 ensstämmer det med föryngringsskotten, hvilkas längd såsom 

 bekant icke ökas efter första vegetationstidens slut. Under 

 abnorma förhållanden — ett sådant fall skall länore fram om- 

 nämnas — kan likväl kottskaftet tvingas till en betydlig längd- 

 tillväxt under andra vegetationsperioden, hvilket förutsätter en 

 sträckning af väfnaderna, äfven veddelen, som i öfrigt visar 

 stor öfverensstämmelse med förvno-ringsskottens, se fig. 8 a, 

 Tafl. II. De under hvilstadiet temligen symmetriska kottfjällen 

 med form af en med basen utåt vänd pyramid blifva vid längd- 

 tillväxten snedt tillplattade, hvarvid apofysen ryckes upp åt 

 yttre sidan. 



