36 TH. ÖRTENBLAD, OM 1)EN HÖGNORDISKA TALLFORMEN. 



sönder, då han lösgöres från fröet, som efterlemnar ett aflångt 

 liål, ^) der det %'arit fästadt, iippgifves i skogslitteraturen, att 

 frövingen »likasom en ram» omfattar fröet. För att erhålla 

 vingen hel, lade jag torra, med ringar försedda frön i vatten, 

 då afsigten i enstaka fall nåddes. Cellväfnaden i den för- 

 djupning å vingen, der fröet ligger, är starkt förstorad af- 

 bildad å iig. 12 a, Tafl. Il, vingens tunnare öfre del i fig. 12 h. 



Nu några drag ur de lionliga organens hiologi. 



Genom honblommornas proleptiska utveckling sättas de i 

 stånd att utan hinder från barrens sida kunna mottaga pollen- 

 kornen, i hvilket afseende blommornas normala plats å skottens 

 spets likasom deras uppräta ställning äfven är den gynsammaste. 

 Deremot är kottens senare inträdande, hängande ställning mera 

 än en upprat egnad att bereda fröen ett säkert skydd mot 

 fuktiffhet, hvarvid de ständio-t frölösa fjällen vid kottskaftet 

 bilda ett skyddande tak för den främre afsmalnande delen. 

 Till fröens skyddande medverkar ock fjällens sammanväxning 

 i spetsarne, hvilken är så stark, att om man imder kottens 

 andra vegetationstid (äfven under Jjörjan af hans mognadstid) 

 söker skilja fjällen åt, dessa ofta lättare gå sönder än de lossna 

 från hvarandra. Denna förening gör, att kotten först fram på 

 våren, inemot två år efter blomningen förmår öppna sina fjäll.-) 

 Härvid kan man iakttaga, att detta tidigast inträder på trädets 

 mest solbelysta sida; t. o. m. å hvarje enskild kotte uppbrista 

 fjällen först på den för solstrålarne mest utsatta sidan. 



Det är en genom afdunstninor framkallad olika stark samman- 

 dragning af kottfjällens väfnader, som tvingar dem att böja sig 

 utåt. Jag har sökt uppmäta sammandragningen dels i kott- 

 fjällens yttre lager, Talla 11, fig. 9 a, dels i kärlknippena; den 

 förra uppgick vid torkning i 100 graders värme af en sträng, 

 som förut legat i vatten, till omkring Q % af längden (i fuktigt 

 tillstånd), medan den senare knappt var mätbar. Denna starka 

 krympning af fjällens yttersida, under det att de öfriga delarne 

 icke i samma mån förändras, tvingar fjällen att böjas utåt. 

 Att insidans väfnader härvid äro i någon mån hindrande, finner 



') WiLLKOMM, Forstliche Flora etc. Leipzig 1887. Sid. 194 och 195. 

 ^) Grankotten deremot, hvars fjäll icke äro på sådant sätt förenade, ut- 

 släpper fröen redan under vintern och början af våren. 



