40 TH. ÖRTENBLAD, OM DEN HÖGNORDISKA TALLFORMEX. 



I trädets yttre habitiis finna vi vissa iögonenfallande ka- 

 rakterer, som redan på afstånd låta oss igenkänna den liög- 

 nordiska tallen. Den till mera än trädets lialfva längd ned- 

 oående, kortgreniga, smala ocli sammanträngda kronan, sora 

 intill hög ålder (200 år och deröfver) förblifver koniskt till- 

 spetsad, den något ljusare barrdrägten, den rödaktiga, till ringa 

 höjd utbredda skorpbarken, som vanligen långt nedanför kronan 

 aflöses af lysande gul, tunn bark — bidraga gemensamt att 

 framkalla denna habitus. Derjemte är stammen jemnare, en 

 följd deraf att skorpbarken är tunnare och barkskollorna mindre, 

 hvilket åter står i samband med en mindre stark omfångstill- 

 växt hos vedcylindern. 



Om ofvannämda, för den högnordiska tallen utmärkande 

 egenskaper vore konstanta, vore det ock berättigadt att, såsom 

 WiCHUEA gjort, lippställa denna tall såsom en från Pmns sil- 

 vestris L. skild art {Pinus Frieseana AVicH.); men ingen af de 

 påpekade karaktererna är konstant. ^) Vexlingar spåras t. o. m. 

 inom samma län, då exemplar från de lägre trakterna jemföras 

 med dylika frän skogsområdets öfre delar. Anuu större blir 

 skilnaden, om exemplar från öfre Xorrbottens skogsland jem- 

 föras med sådana från Jemtlands läo-re och bördigare trakter. 

 Härvid märkes en tydlig tendens till en gradvis öfvergång 

 från den högnordiska tallen till hufvudformen, hvarföre det 

 sålunda icke är berättigadt att ixppställa henne såsom särskild 

 art. Nyare tiders systematici, AVillkomm -) och Witttrock, ^) 

 hafva ock öfvergifvit Wichuras uppfattning och öfvergått till 

 den af Elias Fries omfattade. *) 



') Då det icke lider något tvifvel, att den högnordiska tallens från hufvud- 

 artens afvikande karakterer i främsta rummet äro en produkt af klimatiska 

 förhållanden, vore det af intresse att undersöka, dels om af den högnordiska 

 formens frö uppväxta träd bibehålla sina egendomligheter under sydliga bredd- 

 grader, dels om frö från södra Sverige (hufvudformens) utsådt i norra Sverige,, 

 ger upphof åt tallar med hufvudformens utseende. Med afseende på det 

 senare må nämnas, att år 1886 59 hektar kal skogsmark å kronoparken 

 N:r 19 Mård bäcksheden inom Säfvars socken af Vesterbottens län besatts med 

 tall- och granfrö från norra Kalmar län; och frö från samma produktionsort 

 är utsådt flerestädes inom Vesternorrlands län, t. ex. å Boda kronopark i 

 Lidens socken. 



2) WiLLKOMM, Dr. M., Forstliche Flora von Deutschland und Oester- 

 reich. Zweite Auflage. Leipzig 1887. 



') "VViTTKOCK, v. B., Skandinaviens Gyranospermer. Aftryck ur Hakt- 

 MANS Handbok i Skandinaviens Flora. 12:te uppl. utgifven af Th. O. B. N. 

 Krok. Stockholm 1887. 



*) Såsom stöd för sjelfständigheten af min egen uppfattning torde jag få 

 hänvisa till en tidigare än här ofvan nämda arbeten publicerad afhandling: 

 Om jVorrhottens sliogar af C. G. Holmerz och Th. Örtenblad. (Bihang 

 till Domänstyrelsens berättelse 1885. Stockholm 1886.) 



