4 ANDERSSON, OM MONOKOTYLEUOXERNAS KARLSTRANGAR. 



en kärlsträng i hjärtbladet af Ijcdania med ett präktigt utbil- 

 dadt kambium; Rusr>ow\) uämncr som ett undantag- från den 

 allmänna reoeln förekomsten af en kambiumzon hos llemero- 

 callis flava, men detta är också imgefiir allt. 



De undersökningar, jag här gjort af hufvudsakligen vngre 

 utveckliugsstadicr af kiirlsträngarne hos en del monokotyledo- 

 ner, gifva dock vid handen, att ett visserligen ofta reduceradt 

 kambium liär kan spåras, genom hvars verksamhet den unga 

 kärlsträngens elementer för en kort tid tillökas. Undantag här- 

 ifrån finnas likväl, men dessa äro jemförelsevis få ocli uppträda 

 hos i öfrigt på helt och hållet afvikande sätt bygda växter. 



Att detta kambium likväl icke spelar någon stor rol vid 

 kärlsträn Ofens utvecklinc; och tillväxt, då det endast på ett 

 mycket tidigt stadium kan sägas funktionera, måste erkännas, 

 men det synes ur fylogenetisk synpunkt erbjuda ett vida större 

 intresse. 



Det är nämligen icke möjligt att förneka den klart fram- 

 trädande likhet och öfverensstämmelse, som förefinnes i bygg- 

 naden och utvecklingen af en kärlsträng hos t. ex. lianunculus 

 repens och Lilhnn Martarfon. Ytterst intressant hade det varit, 

 om en sådan likhet egt rum mellan Ranunculaceerna och Alis- 

 maceerna, hvilka senare af några författare ställas nära dessa 

 förstnämnda. 



Baillon-) uttalar sig bestämdt för den nära slägtskapen 

 mellan RaniDicuhicea' och Alismaceoi och går till och med så 

 lånot att han (Adansonia B. IV, s. 40) vill sammanföra dessa 

 båda grupper. SAroRTA och JMarion framkasta (i L'évolution du 

 régne vegetal. T. II. Les phancrogamcs, p. 23) en antydan om 

 att mellan fara. Rinninciilacea' och Fluciales, särskildt Alismacea', 

 en viss öfverensstämmelse är för handen, hvarigenoui dessa 

 skilda grupper niirma sig hvarandra. Att någon direkt slägt- 

 skap skulle existera mellan dessa sålunda jemnstälda grupper, 

 förnekas visserligen, men de olika karaktärer, som vanligen 

 skilja monokotyledoner från dikotyledoner, framträda här mindre 

 skarpt och låta oss ana de band, hvarigenom dessa båda grupper 

 sammanhänga med ett gemensamt ursprung. 



Som. redan är antydt, visar den anatomiska byggnaden af 

 kärlsträngarne hos Liliaccerna och stora flertalet monokotyle- 

 doner jemförda med Kanunculaceeruas en så hög grad af öfver- 



') 1. c. p. 33. 



^) Histoirc des plantes I. p. 68 o. 75. 



