HIIIANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 12. AFD. III. N:0 2. 33 



ned i denne, eller stikker sin Sugesnabel ned i den, vil, i 

 alt Fuld når det er över en vis Störrelse, ufejlbarlig komme 

 til at ffnidc sis: mod Ärret og anbrinse mulio- medbrast frem- 

 uicd Pollen på dette; når Insektet traekker sig tilbage af Blom- 

 sten, vil det ved Gnidningen komme til at löfte Arflifjen 

 opad, og hcrved blöttes Antherei^ne. Disses to Halvdele ere 

 stillede så, at Opspringniugssömmene komme til at ligge i 

 omtrent en ret Linie i Fortssettelse af hinanden, 02 Antheren 

 åbner sig derfor med en eneste Spalta (Fig. 10 C), og frem- 

 viser i opsprungen Tilstand en stor polleudaskket Flade, der 

 straekker sig över omtrent hele den övre Side; fra denne 

 PoUenflade forsynes Insektet nu med nyt Stöv, Har det helt 

 trukket sig ud af Blomsten, svipper Arfligen på Grund af 

 sin Elasticitet tilbage til sin oprindelige Stilling, daikkende 

 Anthererne (Fig. 10 B). Jkke med Urette finder man For- 

 fatterne beteo-ue denne Anordnini; som umulio-ofiörende Selv- 

 bestövning; det vil jo i Virkelighcden vaere yderst vanskeligt, 

 for ikke at sige umuligt for PoUenkornene at kommo ud og 

 op på den övre Flade af Arfligen, den eneste der bserer Ar- 

 papiller. Jeg har nogle Gange iagttaget den i Fig. 11 C og 

 JJ afbildede Indrulning af forreste Arflig hos P. vulgaris; ved 

 den må der nödvendigvis fremkaldes Selvbestövning, da den 

 övre raodtagende Side af Arfligen netop bringes i inderligste 

 Beröring med PoUenmasserne; men jeg kan desvjerre intet 

 oplyse om Betingelserne for dette Faenomens Fremkomst — 

 om det sker af sig selv eller som en Fölge af, at Arfligen 

 först er bleven löftet op af et besögende Insekt; på de i Fig. C 

 og D tegnede Ar var der store Ma^ngder af Pollenkorn, der- 

 ibland talrige spirede. Pinguicula vulgaris synes ej heller at 

 få Besög af mange Insekter efter de foreliggende Oplysninger; 

 Sprengel har ingen bema^rket, Axell ej heller, undtagen en 

 fangen Flue (»De fanerogama växternas befruktning», S. 43), 

 og Muller har blöt noteret 4 Arter (»Alpenblumen», S. 355), 

 til dels endogf i enkelte Individer, medens han har noteret 

 23 Arter fra P. alpina. P. vulgaris må da også kunne have 

 god Brug for Selvbestövning. 



1 övrigt ere begge disse to Arter, som vel bekjendt, let 

 i 0jne faldende formedelst deres Blomsters Störrelse og 

 Farve. Muller anser P. vulgaris for at v^re en »Bienen- 

 Blume» til Trods for, at han kun har iakttaget et eneste Be- 

 sög af en Bi, men den er jo violet og har en läng og träng 



3 



