34 WARMINTr, OM NOGLE ARKTISKE V.EXTERS BIOLOGI. 



Spore (Fig. 11 A); P. alpina derimod skal v?ere :!>eme Fliegen- 

 Klemmfallenblume», livis hvide eller gullige Krone, som har 

 et gult Parti eller to gule Fletter på Undcrlteben, lokker mid- 

 delstore Fluer til sig, som derpå krybe gjennem det megct 

 vide Svselg lielt ned til Bunden af den korte, tykke, kegle- 

 dannede Spore (Fig. 10 A). 



AxBLL siffer, at »anordnino^arna hos P. villosa äro full- 

 komligt enahanda med dem hos P. v^dgaris ; den bakre märkes- 

 fliken fattas dock oftare». Je» kan imidlertid ikke få denne 

 Angivelse til at stemme med mine lagttagelser. Bygningen 

 af visse Dele, f. Ex. Stövdragerne, er vel den samme, men i 

 andre Forhold findes Afvigelser, der ganske vist ere morfologisk 

 ubetydelige, men biologisk saerdeles vigtige. 



Hvad for det förste Ärret beträfFer, har jeg fundet föl- 

 ffende. Hos P. vidqaris os P. alpina kan den bageste Flior 

 undertiden helt mangle, og undertiden kan der f. Ex. vaere to 

 (Fig. 11 B), men i Regelen er der blöt en smal, mere eller 

 mindre tilspidset eller endog naesten sylformet Arflig som i 

 Fig. 10 D. Hos P. villosa har ieor derimod altid truffet den 

 bageste Flig udviklet, og ikke blöt dette, men jeg har i alle 

 de undersögte Blomster fundet, at den vel var mindre end den 

 forreste, saedvanligvis en Del mindre end på Fig. 9 H, men 

 at den ikke afveg vaesentlig fra denne i Form; denne Art re- 

 praesenterer altså i sit Ar en mere oprindelig Type end de 

 andre, thi to lige store og lige dannede Arllige er jo netop, 

 hvad vi finde hos de regelmressige Gamopetaler, der må an- 

 tages at repraesentere en aeldre Type for de nuvaerende Labiati- 

 florer, og selv hos st.-erkt zygomorfe Labiatiflorer er der i Re- 

 gelen ikke så stor Forskjel på de to Arflige som hos Pingui- 

 cida vulgaris og alpina. Begge Arflige hos P. villosa böjes 

 mere eller mindre tilbage og ere på Overfladen staerkt papillöse 

 (Fig. 9 B, B, G). 



En anden og meget vaesentliofere Forskiel mellem P. vil- 

 losa og de to andre Arter er det, at den forreste Arflig i långt 

 ringere Grad når ud över Authererne ; ser man ned i det meget 

 trange Svfelo-, får man ikke her, som hos de to andre Arter, 



,,00' ' 



Oje på en Arflig, der helt skjuler Authererne, men man ser 

 selve disses af gult Pollen bedc-ekkcde Fläder og umiddelV'art 

 hvilende på den bageste Del af dem ser man deu forreste 

 Arflig (Fig. 9 F); betragtes den isolerede Overlsebe med Be- 

 frugtningsorganerne forfra, vil man derfor også se Stövdragerne 



