12 MARIA LEWIN, HJERTBLADETS ANATOMI HOS :M0N0K0TYLED0NERNA. 



en del tillhöra slidan (man ser också denna frigöra sig vid 

 ena sidan) och några tillhöra skaftet. Dessa senare utgå 

 från kärlpartiet i midten något ofvauför dem, som höra till 

 slidan. Af successiva tvärsnitt ser man vidare, att ett par 

 af dessa stränocar, som oå till skaftet, afoe örenar, som gå 

 upp i slidan ocli komma att stå på dennas mot fröet vända 

 del. Slidan är på denna sida tjockast, har der sin ryggsida. 

 Vore den ett sjelfstäudigt blad, skulle den säkert ha rygg- 

 sidan vänd åt motsatt håll, alternerande med hjertbladet i 

 fröet. Slidans kärlsträngar nå ej alla dess spets, utan redan 

 på dess midt böja ett par på ryggsidan båglikt mot hvar 

 andra, och de öfriga böja öfver mot hvar andra något högre 

 upp, bildande llere bågar. — Ofverhudeiis celler visa ingen 

 nämnvärd radiär sträckning i hjertbladets spets. Ytter- 

 väggarne äro blott starkt utbugtade. Inga klyföppningar fin- 

 nas på hjertbladet. 



Canna sp. Hjertbladets yttre är lika med ]Musas, spet- 

 sen dock ej tillplattad. — KärUträngförloppet. Flere kärl- 

 strängar så till slidan, äfvenså till skaftet. Dessa senare 

 förgrena sig mycket i den uppsvälda spetsen. De ligga ut- 

 med dennas periferi ordnade i krans med veddelarne inåt, 

 bastdelarne utåt. Strängarne, som gå till slidan, böja hvar 

 och en öfver i en båge, och de ordna sig sä, att i slidan 

 kommer att finnas två rader med bågar (fig. 21). — Ofver- 

 hudeiis celler bli i spetsen af hjertbladet sträckta, så att de 

 bli 4 — 6 gånger längre i radiär riktning än i tangentiel (fig. 

 22). Klyföppningar saknas. 



Canna paténs öfverensstämmer med föregående med af- 

 seende å kärlsträngförlopj)et (fig. 20). 



SPADIClFLORiE. 



Inom denna ordning genomgår jag först 



Arum italicum Mill. (fig. 23), hos hvilken hjertbladets 

 yttre utseende ganska mycket liknar detsamma hos YuccA. 

 Spetsen sväller något mera upp och är icke tillplattad, som 

 hos Yucca, det är egentliga olikheten. — Kärlsträngförlop- 

 pet. Till hjertbladslidan gå 4 — 6 kärlsträngar (fig. 24), hvilka 

 löpa genom skaftet och ut i spetsen utan att förgrena sig. — 

 Ofverhudena celler bli i spetsen radiärt sträckta, ungefär dub- 

 belt så lånora som breda. 



