14 MARIA LEWIN, HJERTBLADETS ANATOMI HOS MONOKOTYLEDONERNA. 



sig, och vid sjelfva inträdet i fröet eger rik förgrening rum, 

 så att hjertbladspetsen blir liksom omspunnen af en mängd 

 kärlsträngar, ordnade som på en stam med veddelen inåt 

 och bastdelen utåt, och h vilka i den djupa insänkningen sam- 

 mansmälta med hvar andra. Utom slidans verkliga kärlsträn- 

 gar finnas några små mjukbaststrängar i dess periferi. Föl- 

 jas dessa nedåt, finner man dem ligga i en krets omkring 

 rotens centralcylinder. Dessa baststrängar upphöra ungefär 

 på slidans midt. — Ofvei^huden på hjertbladet saknar alldeles 

 klyföppningar. Dess celler äro i den uppsvälda spetsen nå- 

 got radiärt sträckta och ytterväggarne utbugtade. Cell- 

 skiktet närmast under öfverhuden i hjertbladspetsen utgöres 

 af små celler med små intercellularrum. Cellerna derunder 

 äro större och ha stora intercellularrum. 



Latania borbonica Lam. Fröet är äfven här medelst 

 ett temligen långt skaft skildt från slidan (germ. remot.). 

 Hjertbladspetsen blir mycket uppsväld och svampaktig och 

 har i spetsen en djup insänkning. — Käi^lsträngförloppet. 

 Slidan egde i de uudersökta fallen 8 — 10 kärlsträngar, hvilka 

 fortsatte upp i skaftet och redan i dettas nedre del började 

 att förgrena sig. Af grenarne böjde några in mot midten. 

 Ett tvärsnitt genom hjertbladet strax innanför fröskalet vi- 

 sade en krans af många kärlsträngar och derinnanför ett få- 

 tal stränorar med tendens att något förgrena sig. Tvärsnitt 

 på midten af den uppsvälda spetsen visa utom de periferiska 

 en stor mängd kärlsträngar i midten. Dessa senare äro dock, 

 efter hvad jag kunnat finna, ingenting annat än de periferi- 

 ska, som följa ytan af hjertbladet och sålunda böja nedåt, 

 der hjertbladet är urhålkadt. Efter hvad jag kunnat se, skulle 

 det sålunda finnas dels några få äkta midtsträngar, dels några 

 falska, det är periferiska, som på tvärsnittet på grund af in- 

 sänkningen se ut som midtsträngar. Godfrin ^) har lemnat fi- 

 gurer öfver kärlsträngförloppet i hjertbladet hos Latania. Han 

 tolkar kärlsträngarne i midten och afbildar dem också såsom 

 särskilda grenar, som böjt in mot centrum och der förgrenat 

 sig. — Öfverhuden har inga klyföppningar på hela hjertbla- 

 det. I den uppsvälda spetsen utgöres öfverhuden af isodia- 

 metriska celler med något utbugtade ytterväggar. Under 

 öfverhuden ligger ett cellskikt, som tydligt kan följas, men 



•) 1. c. 



