BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 4. 15 



Omgifningen vid Kållekärr, beläget omkring en mil längre 

 inåt ön, företer ungefärligen samma arter som vid Hammar 

 med undantag af sådana, hvilkas förekomst betingas af olika 

 lokaler t. ex. Sphyridium hyssoides, Thrombium epigceum, Lep- 

 togium scotinum. Af strandlafvarne träffas äfveu här Plujscia 

 aquila och Placodium cartilagineum. Bergen, ehuru kala, äro 

 dock delvis mossbeklädda, hvadan Peltigera 6<:abrosa^ Cladonia 

 decorticata var. macrophylla, cornucopioides, beltidijiora och 

 Bilimbia milliaria här sparsamt förekomma. För öfrigt må 

 nämnas Lecidea inacrocarjja a platijcarpa, pantherina * lapicida 

 och Segestria tectissima. De lodräta bergsbranterna, hvilka 

 här liksom på Oroust vanligen vetta mot vester, hysa unge- 

 färligen samma arter, som förut angifvits för Morlanda. 



I närheten af Lilldal förekomma mindre grupper eller en- 

 staka träd af asp med hufvudsakligen följande arter: Ramalina 

 fraxinea, Physcia stellaris Se var. hispida, ciliaris, puloerulenta, 

 Xanthoria pärietina, Rinodina sophodes, Caloplaca anraidiaca, 

 pijracea och ferruginea, Lecania d/mera, Lecanora siibfusca, 

 Lecidea elceochroma var. achrista; i en stengärdesgård Biatora 

 liicida. 



Liksom i allmänhet på ön äro bergen vid Stockvik slut- 

 tande mot öster, tvärbranta mot vester. Ett sådant långslut- 

 tande berg ligger bredvid gästgifvaregården på norra sidan om 

 hamnen och företer föga märkvärdigt i licheniskt afseende. 

 Sedt på afstånd, visar det ett enformigt grått utseende till 

 största delen härrörande af de grå eller mörkfärgade lafarter, 

 som der tao-it plats. Den ojemförligt allmännaste af dessa är 

 Parmelia saxatilis var. omphalodes^ som ibland har så mörk 

 färg, att den på afstånd kan misstänkas vara P. stygia, hvilken 

 dock alldeles saknas liksom de mörka Parmelierna öfverhufvud 

 med undantag af P. olivacea var. prolixa, som här och der 

 kan uppspåras. Till bergets gråaktiga utseende bidraga vidare 

 Parmelia olivacea^ Pecanora atra och badia, den senare i många 

 former liksom Lecidea fuscoatra, Åspicilia deusta, hvilken ifrån 

 den vanliga formen öfvergår till allt mörkare färg med ytterst 

 små och glänsande areola;, så att den påminner om Sporastatia 

 Morio, f. rnorioides. Klent utvecklad Parmelia conspersa och 

 torftig Rhizocarpon geographicnm förekommer äfven. Lägger 

 man härtill Parmelia saxatilis a retiruga, ett eller annat exem- 

 plar a.i' Lvernia fiirfuracea och Parmelia physodes, några stym- 

 pade former af Cladonia cornucopioides och furcata, T^ecidea 



