10 LINDMAN, SKANDIN. FJELLVÄXTERNAS BLOMNING O. BEFRUKTNING. 



blaod hvilka entomofilerna äro få i jemförelse med låglandets 

 flora och naturligtvis till en del högst oansenliga ^). 



Enligt mitt förmenande blifva således Skandinavien? 

 alpina (och snbalpina) växter öfver en stor del af området 

 endast delaktiga af sparsamma insektbesök, ty deras före- 

 komstort är ofta genom sina naturförhållanden ogynsam för 

 insekterna ^). 



') En helt anuan bild förete Alperna ofvan trädgränsen. Se med 

 afseende på vårt ämne H. Muller, Alpenblumen. sid. 545 o. följ.: »öfver 

 stora vidder glänsa oss från den kala marken de mångfaldigaste blom- 

 mor, tätt sammanträngda, blomma vid blomma, i brokig färgprakt till 

 mötes. Det omedelbara intrycket kan knappt blifva annorlunda, än att 

 högalperna på en motsvarande yta frambringa ett flere gånger större 

 antal samt långt mera i ögonen fallande och präktigt färgade blommor. 



än låglandet Genom en jemförelse blir det tydligt, att 



under lika lång tid kan ett mycket större antal olika insektbesök iakt- 

 tagas på blomsterrika ställen i Alperna än på låglandet. Och detta 

 gäller icke blott Alperna öfverhufvnd, utan ock den öfver trädgränsen 

 nående regionen .... Ännu högt uppe i denna senare ser man sig 

 vid hvarje steg oragifven af så talrika med blommorna sysselsatta in- 

 sekter, att man kunde önska sig 20 ögon och händer för att iakttaga 

 och anteckna allt, som försiggår». Och det bästa exemplet härpå anför 

 Muller från en höjd af 2,200-2,400 m (7,000—7.500')! — Liknande 

 ■uppgifter om insektlifvet i Alperna lemnar Ch. Musset (Existence si- 

 multanée des fleurs et des insectes sur les raontagnes de Dauphiné. uti 

 Comptes rendues d. séances de Tacad. d. sciences, 1882. t. 95, sid. 310). 

 M. uppgifver sig hafva under flere år lefvat i Grenoble och gjort iakt- 

 tagelser inom det rika florområdet deromkring från 200 till 3.000 m. 

 Han finner, att mängden af nektarotilerna. såvidt den kan iakttagas, står 

 i sammanhang med mängden af deras favoritbloramor, men äfven med 

 atmosferens temperatur och fuktighet, stillhet och rörelse, samt väder- 

 lekens skiftningar (regnigt, blåsigt, mulet, klart). Alla iusektordningar 

 finnas ännu vid 2,300 m.; derofvan blifva fjärilar, flugor och vissa Hy- 

 menoptera allt mer öfvervägande. Blommor och insekter skola derför 

 icke fattas för hvarandra, hvarigenom enligt MussET >den invändning 

 bortfaller, som Heckel (här citeras sannolikt E. Heckel, Recherches de 

 morphologie, tératologie et tératogenie, uti BuU. de la soc. botan. et 

 borticol. de Provence, 1880, sid. 29) gjort mot korsbefruktningens be- 

 tydelse och som han grundat på det påståendet, att insekterna äro så 

 fåtaliga på de högsta, blomsterklädda bergstopparno. 



^) Såsom ännu ett stöd härför vill jag omnämna, att jag vid Kongs- 

 vold på Dovre (900m) under förra hälften af juli, då fjärilarbörjatflyga, länge 

 kunde förfölja sådana utan att få se dem besöka blommor, ehuru fjell- 

 floran stod i rik blomning; så t. o. m. perlemorfjärilar (Argynnis) och 

 blåfjärilar (Lyccena). Längre fram på sommaren, i augusti, då jag be- 

 sökte en något lägre, på fjärilar rik trakt (Drivstuen), sågos de ofta 

 suga honung. I början af sommaren var luften sannolikt för kall och 

 deras lifsyttringar derför trögare. Jag kan ej annat än härmed jemföra, 

 hvad konservator G. Kolthoff benäget meddelat om de tusentals fjärilar, 

 han år 1883 såg och insamlade på Grönland: de besökte nästan aldrig 

 blommor, såsom man väntat, utan bvilade sig på jord eller gräs. Tarnxa- 

 cvm var så godt som den enda växt, på hvars blommor fjärilar anträffa- 

 des. Kolthoff tror derför, att de grönländske fjärilarne under den 

 korta tid, de kunna lefva, ej hafva behof af föda; de stå lågt med af- 

 seende på funktionernas liflighet. 



