14 LINDMAN, SKANUIN. FJELLVAXTERNAS BLOMNING O. BEFRUKTNING. 



dra maximum, 1,153, vid 43° br., samt ett andra minimum, 

 1,136, vid 61°5o' br. (för polcirkeln, 66°33', gäller talet 1,|'.(0» 

 Dessa tal utvisa således, att inom en viss zon en sydligare 

 ort kan mottaga en något större mängd ljus och värme än 

 en nordligare, så t. ex. Upsala vid 60° och Piteå vid 65,3° 

 n. br. resp. l,ii() och 0,<)8 i medeltal för dygnet under maj — 

 augusti. 



Vid soraraarsolståndet är således den relativa ljus- (och 

 värme-)mängden vid 62 — 6'2^° n. br. (Dovrefjells latitud) icke 

 den jemförelsevis största, räknadt från eqvatorn, utan blott 

 l,!3ti; men den är dock föga underlägsen det vid 43° n. br. 

 (Pyrenéerna, Toscana, Kaukasus) befintliga maximum å 1,153 

 (Schweizer- och Tyroleralperna ligga under 46 — 47° n. br.), 

 och är derefter i tilltagande mot polen. Då denna under- 

 lägsenhet i ljusmängd vid 62:a breddgraden är så obetydlig, 

 torde (len fullt uppvägas af den nästan hela dygnet ihållande, 

 oafbrutna belysningen, som längre norrut, der sommarsolen 

 hela dvsfnet står öfver horizonten, blir af ännu större bety- 

 delse. Det är nemlicren hösrst anta^licrt, att en belvsninw, 

 som är blott en ringa grad starkare, icke skall pä växternas 

 assimilatioDsarbete utöfva ett inflytande, större och märkba- 

 rare än verkningarne af ett under hela dygnet oafbrutet 

 dagsljus af så betydlig styrka, som det vi träffa redan vid 

 62° br. ^) En omständighet, som dessutom sätter vegetationen 

 i stånd att tillffodocröra sig den liusare årstidens fördelar uti 

 nordligare trakter, är den korta tid af ett par månader, stun- 

 dom blott några veckor, till hvilken det högre växtlifvet 

 såväl i Skandinaviens alpina region som i det arktiska om- 

 rådet måste inskränka sin verksamhet, en tid, som samman- 

 faller med sommarhalfårets ljusaste del. I våra fjelltrakter 

 infaller åtminstone den första utvecklingen äfvensom blom- 

 ningen hos det stora flertalet arter under tiden straxt före 

 och straxt efter sommarsolståndet. ^) 



') Betydelsen af dagens längd, resp. af den ljusa natten, anmärker 

 äfven Fearnley, Forh. i Vidensk.-Selsk., 1867, sid. 210. »År natten lång, 

 blir dagsarbetets resultat icke stående på samma punkt, utan går tillbaka.» 



^) Att med SCHtJBELER antaga ett mycket vigtigt inflytande af (obe- 

 kanta) »sekundära telluriska verkningar af solens utstrålning» är sålanda 

 obehöfligt. — Christie (uti Forhandl. i Vid.-Selsk. i Christiania, 1867, 

 sid. 100-105) anser, att växtlighetens snabba och frodiga utveckling vid 

 högre breddgrader bör, med åsidosättande af belysningens betydelse, få 

 sin hufvadsakliga förklaring af den värme, som växten kan upptaga, och 

 uppställer en hypotes, att jordmånen i nordliga trakter, såsom mindre 



