16 LINDMAN, SKANDIN. FJELLVÄXTERNAS BLOMNING O. BEFRUKTNING. 



:afseende på Skandinaviens fjelltrakter Bonnier och Flahault ^), 

 stödjande sig på det faktum, att vid de ofvan omtalade så- 

 ningsförsöken med samma fröslag vid olika breddgrader fingo 

 de i norden uppdragna plantorna starkare färgade blommor 

 redan första året, hvilket borde anses utesluta all tanke på 

 en afpassning för vare sig de besökande insekterna eller för 

 desammas fåtaligliet. Det kan ej nekas, att detta rön i hög 

 grad talar för, att vegetationsperiodens relativt betydliga ljus- 

 mängd ej blott är vilkoret för, utan ock den direkta orsaken 

 till fjellblommornas lifliga färger. I öfverensstämmelse här- 

 med står ju, att äfven det vegetativa arbetet gvnnas af den 

 rika ljustillgången, enär denne förmår att till en viss grad 

 ersätta vegetationsperiodens låga temperatur uti ifrågavarande 

 trakter. På samma sätt alltså blir ljuset växterna till stort 

 gagn äfven för blomningen, ty ett högst fördelaktigt för- 

 hållande kommer härvid till stånd, i det att blommornas be- 

 skaffenhet blir egnad att uppväga fåtaligheten af både blom- 

 mande individ och insekter. En öfverensstämmande utbild- 

 ning erhålla, såsom vi nedan skola finna, äfven andra för 

 nektarofilernas tillockande bestämda inrättningar, såsom dof- 

 ten och honungsafsöndrincren. 



Emellertid är ej härmed förklaradt, af hvad grund ento- 

 mofilerna så konseqvent och så frikostigt just på blom- 

 ningsförrättningarne slösa de under det rikliga ljusets med- 

 verkan hopbragta byggnadsämnena. För närvarande ega vi 

 ingen annan förklaring härpå än det antagandet, att fjell- 

 växterna utveckla dessa lysande, välluktande och honungs- 

 rika blommor för att genom korsbefruktningens upprätthållande 

 ega ökad utsigt att bestå inom ett område, der de hårda 

 existensvilkoren åstadkommit armod på såväl växtindivid som 

 fruktningsförmedlare. 



Ofvergå vi till betraktande af enskilda fall, skola vi finna 

 talrika exempel på dessa förhållanden. Redan vid en jem- 

 förelse med mellersta Sverige vid 60:e breddgraden visar det 

 sig, att fiere arter förmå på Dovrefjell utbilda en betydligt 

 starkare och djupare färg. Vid ett närmare efterseende 

 varsnar man dock, att de omtalade yttre betingelserna ej 

 förmått gifva något så oföränderligt eller gemensamt drag 

 åt blommornas färgning, att ej denna, synbarligen mera än 

 på låglandet, är redan hos samma art underkastad vexling. 



') Observations etc, sid. 114. 



