BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 12. AFD. III. K:0 6. 17 



Det är nemligen icke sällsynt att jemte den lifligaste färg- 

 nyans finna den blekaste — ett förhållande, som ytterligare 

 ökar fjellflorans stora mångfald af färgskiftningar. I en- 

 skilda fall äro t. o. m. de minst färgrika formerna förher- 

 skande. Silene rupestris är i Alperna hvit- eller rödblommig, 

 men i Skandinavien enligt Hartman och Blytt endast 

 funnen med hvita blommor. Cardamine jyratensis fann jag på 

 Dovre hvit eller svagt röd; på det sydligare låglandet äro 

 blommorna, som bekant, vanligtvis tydligare rödvioletta. ^) 

 Af Ante7inaria dioica äro i fjellen, ej mindre än annorstädes, 

 röd- och hvitblomstriga exemplar lika allmänna, hvartill i 

 fjellen kommer A. alpina, en mycket allmän art af alldeles 

 samma typ, men med oansenligare, brunaktiga korgar. Och 

 af blå- eller rödblommiga arter träffa vi i allmänhet hvita 

 varieteter, sannolikt oftare, såsom ofvan nämnts, än af lik- 

 nande arter på låglandet. 



Jag anför här ett antal af de allmännast förekommande 

 fjellväxler, hos hvilka jag sett dels någon anmärkningsvärd 

 färgvexling, dels en starkare färgnyans än på låglandet; äfven 

 anföras några efter andras uppgifter.") 



Achillea Millefolhim — blommorna förekomma ofta i högfjellen 

 mörkt karmosinröda. 



Aconitum Lycoctonum — varierar mellan violett och hvitt; sällan 

 äfven gulhvit enligt L^stadius och Blytt. 



Alsine biflora och 



» hirta — stundom med rosenröda blommor. 



Antennaria dioica — se straxt ofvan. 



Astra galics alj)imis — blr ofta rent hvita. 



Azalea procumbens ■ — mörkröd till blekröd (uppgifves äfven 

 hvitblommig). 



Camparnda rotundifolia — i*högfjellsregionen [[i arctica Lge) 

 mörkt blåviolett (förlorar ej färgen vid pressning) ; f . ö. mycket 

 vexlande (på samma lokal) mellan mörk- och ljusblått. 



Cardamine pratensis — se ofvan. 



Carum Carvi — blr (vid 900 m) uteslutande blekröda. 



Chrysoplenium alterni/olinm — blr, såväl som skärmblad, rent 

 och lysande ockragula. 



(Jceloglossum viride — blrna kunna enligt Schubeler i fjelltrakter 

 förekomma rödbruna; likaså vid Finmarkskusten (1880). 



Epilobiiim angustifolium — stundom hvitblommig enl. L^estadius. 



') Vid Freiburg i. Br. fann Hildebrand (Die Farbeu der Bliithen, 

 1879, sid. 76, not 1) bland massor af denna art blott ett enda hvitblom- 

 migt exemplar. 



*) Se isynnerhet L^stadius, Loca parallela, sid. 253, och Blytt, 

 Norges Flora 



2 



