20 LINDMAN, SKANDIN. FJELLTÄXTERNAS BLOMNING O. BEFRUKTNING. 



Enär färgvariationerna ega en jemiörelsevis underordnad 

 och tillfällig betydelse, måste vi medgifva, att fjellblomraorna 

 i allmänhet äro något starkare färgade än de af samma art 

 på det sydligare låglandet förekommande. Af de förut an- 

 förda exemplen kunna följande tjena såsom bevis härpå: 

 Achillea Millefoliitm, Campanula rotundifolia ^j arctica, Cari/m 

 Carvi, Chrysosplenuim alternifolium, Geranium silvaticum, Me- 

 landrium silvestre och pratense, Myrtillus nigra, Ranunculus 

 repens, Taraxacum ofjicinale, Trientali^ europoja, — arter, af 

 hvilka de flesta äro mycket allmänna. 



Det återstår oss slutligen att fråga: är någon viss blom- 

 färg öfvervätjande? 



Enligt mitt förmenande kan denna fråga ej besvaras 

 genom ett anförande af den procent, som de efter sina olika 

 färger grupperade arterna utgöra af hela antalet blomväxter 

 (resp. insektblommor). En sådan metod utgår från de ogrun- 

 dade förutsättningarna, att alla arter, hvilken blomfärg de 

 ega, äro representerade genom samma individantal och således 

 ega samma betydelse för vegetationen i det hela, samt att 

 de genom färgen skilda blomformerna äro i alla öfriga afse- 

 enden hvarandra alldeles lika och derför utan vidare fullt 

 jeraförliga. vSålunda kommer man att uppföra arter, som en 

 eller annan gång sporadiskt uppträdt i ett område, såsom 

 fullt likstälda med områdets karaktersväxter. Likaså tages 

 ej vederbörlig hänsyn hvarken till skilda regioner och olika 

 årstid, ej heller till blommans storlek, inflorescensens rike- 

 dom eller hela plantans sätt att framträda. Det har redan 

 länge varit kändt^), att arter med färglösa och hvita blommor 

 äro till antalet förherskande i höga norden och att af de 

 särskilda färgerna följer i ordningen gult, dernäst rödt och 

 mest sällan blått; för Skandinavien (Lappland) uppgifvas på 

 10 gula blommor 2,9 blå (i Tyskland och på Grönland resp. 

 3,3 och 1.8) — Chr. i\.URiviLLius ^) har gjort en liknande 

 beräkning för Skandinavien och norr derom belägna länder 

 (1884). De färglösa, hvita och gula blommorna utgöra i 

 Skåne 75,7 %, i Finmarken 79, s %. De röda eller blå utgöra 

 resp. 24,3 och 20,2 %. 



') Se Wernle, uti Schubelers dissertatiouer. 1833, enligt Hilde- 

 BRAND, Die Farben d. BlUthen. 

 2j Anf. arb., sid. 448. 



