BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 12. AFD. III. N:0 6. 21 



Genom direkt åskådning kommer man i enskilda fall till 

 resultat, som afvika från dessa beräkningar. Så mången gång 

 redan på låglandet. Afven för fjelltrakterna är det utan 

 tvifvel riktigast att fästa afseende vid, hvilka arter som före- 

 komma allmännast och utgöra vegetationens vigtigaste element. 

 Jag vill genast anföra ett exempel från Dovrefjell. På branta, 

 naturliga ängar i björkskogen vid och ofvanför Drivstuen (vid 

 622° ^- hr. och 7 — 800 m höjd) under första veckan af augusti 

 antecknade jag till min öfverraskning följande tal: hvita 

 blommor 20 arter, gula 16, röda (eller violettröda) 11, blå 

 och violetta 19 arter^). Karaktersfärgen var afgjordt den blå 

 eller violetta. Af de 19 blåblommiga arterna voro några 

 tillfälliga och sparsamma i denna region, nemligen Gentiana 

 nivalis och tenella. Hufvudmassan af vegetationen bildade 

 emellertid å de flesta lokaler följande storväxta, rikt blom- 

 mande och beståndbildande arter: Aconitum Lycoctonum, 

 Astragalus oroboides, Campamda rotundifolia (alla nyanser), 

 Mulgedium alpvaim, Myosotis silvatica, Oxyti^opis lapponica, 

 Polemonium cceruleian, Saussurea alpina, Tyicliera arvensisy 

 Vicia Cracca. Härtill kunna läggas några rödblommiga, myc- 

 ket ymniga: Epilobium angustifolium, Geranium silvaticum, 

 Plantago media. I denna växtformation voro nästan alla 

 andra element undanskymda. Af de talrika hvita och gula 

 arterna var det blott två, Silene infläta och Solidago Vir- 

 gaurea, som täflade med de förra om effekten och utrymmet. 

 Och likväl tillhöra de röda, violetta och blå blommorna något 

 färre arter än de hvita och gula.^) 



Detta exempel visar oss, att de blå och violetta blom- 

 morna äro särdeles gynnade och i hög grad hemmastadda 

 i nordliga trakter. Att en växtform är mycket allmän och 

 individrik vittnar om stora företräden i dess befruktnings- 

 anordningar samt rika utsigter för fortplantningen, och beror 

 äfven på det vegetativa systemets kraftfullhet. 



Jag har ej härmed velat säga, att blått och violett är 

 den förherskande färgen genom hela den subalpina regionen, 

 snarare, att förhållandet kan betydligt vexla, då det ej är 

 bundet vid några siffertal. De nyss anförda karaktersväxterua 



') Färglösa blommor och anemofiler äro ej medräknade. Hleracia 

 beräknas för sin likformighet såsom eu enda art. 



') Vid Drivstuen torde längre fram i augusti si. Hleracium' förherska 

 bland blommande växter i björkregionen. 



