BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 6. 29 



Ranunculus acris — har stundom en svag. men utmärkt ange- 

 näm doft, mest lik kaprifolium. 



Rhodiola rosea — temligen stark lukt, lik den af Primida 

 ojicinalis (900 m). 



Rubus (Jham(xinorus — svag, något syrlig doft. lik den af Pyrus 

 eller vissa Spircea-axier (900 m). 



Saussiirea alpina — mycket stark, mäktig vanilj-lukt; täflar i 

 vällukt med Astragalus alpinus och Pedicnlaris lapponica (600 — 

 1,200 m). 



Saxifraga adscendens — stark, sötaktig lukt, lik Matricaria 

 Chamomilla (hela det klibbiga örtståndet har samma lukt). 



» Cotyledon — temligen stark, behaglig, något syrlig 



äpplelukt (700 m). 



Silene acaidis — svag, honungsblandad nejliklukt (900 m). 



Silene infläta — mycket svag vällukt (före middagen), stundom 

 starkare lik den af S. nutans (700 m). 



Tofieldia borealis — svag honungslukt (stundom omärklig), lik 

 den af Parnassia (900 m). 



Trichera arvensis — ej svag, men obestämd lukt; stundom dock 

 (700 m) ren, stark honungslukt. 



Tnfoliwn jjratense och 



» repens — som vanligt. 



Valeriana oflicinalis • — utomordentligt stark och bedöfvande 

 lukt, nejlikartad, men blandad med en sur eller bitter arom, som 

 gör den vedervärdig (enligt Ricca uti södra Alperna »vaniljartad och 

 angenäm»). 



Vicia Cracca — fin doft, ofta lika stark som hos Astragalus 

 alpinus (700 m). 



Viola biflora — svag, stundom mycket behaglig violdoft. 



Viscaria alpina — fin, stark vällukt, alldeles lik den af Lin- 

 naea borealis. 



Blommornas honungsmängd. 



Sedan vi i det föregående sett, att fjellblommorna ofta 

 ega högre och lifligare färg än på låglandet, och att de såsom 

 en högre differentiering ansedda färgtonerna, rödt, violett och 

 blått, äro mycket framträdande; vidare att blommorna stun- 

 dom genom sin storlek blifva mera iögonenfallande än gran- 

 narne i lägre trakter, och slutligen att ett relativt stort antal 

 Utmärkas af tydlig, ofta mycket stark lukt; så kan det ej 

 förvåna, om äfven afsöndringen af honungssaften är synner- 

 ligen riklig. Detta är också förhållandet, isynnerhet bestyrkt 

 genom iakttagelser och experiment af Bonnier och Flahault^). 



') Observations etc, sid. 16 — 19 och 20 — 21. Samme författare an- 

 föra efter De Lavens, Elevage des abeilles, 1876, sid. 206, 207, hurusom 

 i Pyrenées-Orientales den af bikuporna i medeltal producerade honungs- 

 mängden i hög grad tilltager med höjden öfver bafvet. 



