BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 6. 39 



blir derigenora »polyoikt polygam» (Axell) liksom Em- 

 petrum. ^) 



Blommorna besöktes vid nåsra tillfällen af medelstora fluaror. 



Eoenig-ia islandica L. 



Axell (An., sid. 112) säger om denna art: entomofil, 

 homogam. 



Blomman är så liten, att dess delar ej äro urskiljbara 

 för blotta ögat. Icke dess mindre finnas utbildade, omvex- 

 lande med de 3 ståndarne, 3 relativt stora, gula, valkformiga 

 honungsglandler, tafl. I, fig. 5, w, som tyckas afpassade för 

 fjellens allra minsta insekter. Ständarknapparne äro tätt 

 samlade kring de med dem jemnhöga, klotformiga märkena 

 {sti), som de öfverhölja med sitt frömjöl (poll). Arten visar 

 sålunda regelbunden sjelfpollination. 



Oaktadt sin litenhet kan växten sannolikt lätt blifva be- 

 märkt af flugor, ty den uppträder på naken, dyig jord i stora, 

 rena bestånd, hvilka genom de lifligt gröna bladen, de pur- 

 purröda stjelkarne och de lifligt gröngula blomställningarna 

 blifva särdeles brokiofa. 



Ranunculacese. 

 Rannnculus glacialis L. 



Enligt RiccA (Atti XIV, sid. 248) svagt proterandrisk i 

 södra Alperna; enligt jMuller (Alp., sid. 129) mot blom- 

 ningens slut homogam och i stånd till sjelfpollination. 



Exemplar vid 1,550 m C^/^) visade kronan med rent 

 hvita blad fullt öppen likt en grund skål, medan ännu be- 

 fruktningsdelarne befunno sig i knopp. Pistillsamlingen, som 

 är mycket talrik (enligt låg beräkning ofta af 120 — 150 pi- 

 stiller), är dock (i detta stadium) låg, tätt sluten och har 

 alla stiften liksom genom hård pressning tryckta till hvar- 

 andra, tafl. I, fig. 6, sti. Blomningen börjas af de yttersta 

 ståndarne, som då förlängas (a). Märkena dröja att resa sig 



') Hanblommor anträffades icke; de omnämnas ej heller från Grön- 

 land af Waeming. 



