40 LINDMAN, SKANDIN. FJELLVÄXTERNAS BLOMNING O. BEFRUKTNING. 



eller åtskiljas ända till dess blott en eller tvä af de talrika 

 ståndarkransarne ännu befinna sig i knopp. Proterandrien 

 var således här ganska stark. — Andra ex. (vid 1,000 m, ^^/„) 

 hade pistillerna utspärrade med lifiigt blommande märken, 

 under det ståndarne till största delen voro slutblommade ; 

 blomningen afslutas sålunda med ett rent honstadium. 



Tvenne ex. (från 1,200 m) med ej fullt utvecklad krona in- 

 flyttades * 7 och slogo snart ut. *^ ^ stodo märkena i full blomning; 

 mer än halfva antalet ståndare voro öfverblommade. ^* ^ blommade 

 de sista, innersta ståndarne; de voro ej anmärkningsvärdt böjda utåt 

 såsom hos Ranunculus är regeln, utan hängde öfver märkena, hvari- 

 genom sjelfpollination lätt kunde inträffa. Liksom hos den nedan om- 

 talade småblommiga arten R. pygmceus äro anthererna föga extrorsa. 

 '^ j voro alla ståndarne utåtböjda, dock märkena samtligen ännu några 

 dagar friska och glittrande i den ena af blommorna, som jag ^^ -j in- 

 pudrat med den andras frömjöl; i samma blomma voro -^ -j märkena 

 torra, karpellerna förstorade, stjelken förlängd, kronbladen klocklikt 

 tillslutna (i detta stadium observerades arten af Muller). — Den 

 andra af dessa båda blommor lemnades ostörd; men som båda måste 

 medfölja på åtskilliga resor, blef hon sannolikt befruktad med eget 

 frömjöl, ty äfven hon utbildade frukt. 



Rannnciilns acris L. och repens L. 



AxELL (An., sid. 104) och Muller (Befr., sid. 114) upp- 

 gifva, att dessa arter äro något proterandriska; detsamma 

 uppger RiccA (Atti XIII, sid. 255) om R. acris. Redan 

 LuBBOCK (Brit. Flow.) påpekar, att hos sistnämnde art sjelf- 

 pollination ofta måste ega rum genom märkenas beröring med 

 de inre, med dem samtidigt blommande anthererna, och Ch. 

 Darwin (EfFects of eross and selffertilisation, 1876) fann ar- 

 ten fertil genom spontan sjelfpollination. Thomas Meehan 

 (Proceed. Acad. Nat. Sci., 1876, sid. 84) påpekar särskildt 

 för Ranunculus, hurusom blommans sömnställning kan åstad- 

 komma sjelfpollination. Enligt Th. Whitelegge (Nature, 

 vol. 18, sid. 588, 1878) äro R. acris och repens gynodioika. 



R. repens fann jag homogam (Tronfjellet, ^'^j ^), ty då de 

 yttersta anthererna springa upp, börja märkena utvecklas, 

 ehuru de äro ganska små emot den storlek och papillrikedom 

 de ega då alla ståndarknappar blifvit tömda; märkena fr rt- 

 fara äfven sedermera att blomma. 



Ra7i. acris besökes så rikligt af flugor, att dess korsbefruktning 

 är i hög grad betryggad; dertill bidrager äfven den stora rikedomen 



