56 LINDMAN, SKANDIN. FJELLVÄXTEKNAS BLOMNING O. BEFKUKTNING. 



Saxifragese. 



Chrysosplenium alternifolium L. 



Enligt AxELL (An., sid. 109) »svagt proterandrisk med 

 ståndarrörelse»; enligt RiccA (Atti, XIII, sid. 256) homogam 

 eller svagt proterogyn ; enligt Muller (Befr., sid. 93) 

 homogam. 



På Dovre fann jag arten homogam. Stiften äro fram- 

 vuxna medan ståndarne med oöppnade knappar äro böjda inåt 

 blomman. Märkena äro nu glänsande, men alldeles släta och 

 blifva först vid antherernas öppnande färdiga att qvarhålla 

 frömjöl. Ståndarne blifva under pollenkastningen mera ut- 

 böjda. Dock beror detta ej på någon rörelse hos dem sjelfva, 

 utan riktningen af deras korta, styfva strängar förändras deri- 

 genom, att blombottnen, som först är svagt konkav, blir 

 plattad eller något konvex. Derigenom aflägsnas i alla fall 

 anthererna från märkena, så att en direkt, spontan sjelf- 

 pollination oaktadt homogamien knappast torde förekomma. 



Saxlfra^a oppositifolia L. 



Proterogynt homogam med länge blommande märken. 



Enligt AxELL (An., sid. 36, fig. 7, a) svagt proteran- 

 drisk; enligt RiccA (Atti, XIV, sid. 254) homogam; enligt 

 MiiLLER (Alp., sid. 98, fig. 31) proterogyn. 



Jag fann blommorna dimorfa på grund af kronbladens 

 vexlande form. Den största blomformen, tall. II, fig. 21, 

 A, B, har bredt spadlika kronblad, D. Redan före kronans 

 fulla öppnande befinner sig blomman i sitt honstadium, A; 

 stiften ega sin fulla längd och märkena äro starkt papillösa. 

 Under ståndarnes successiva utveckling (såsom hos alla ar- 

 terna blomma i regeln de 5 yttre först), B, förblifva märkena 

 friska och rosenröda. De nå ungefär i jemnhöjd med an- 

 thererna. 



Den mindre blomformen, tafl. II, fig. 21. C, har kortare, 

 tunglika, tillspetsade kronblad, E. Den synes något mindre 

 proterogyn än föregående, men har vanligen högre pistiller. 

 Emellan dessa två former ges öfvergångar; könsdelarnes 



