BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 6. 57 



inbördes längd såväl som kronbladens form kan vexla (kron- 

 bladens antal ofta 4 eller 6). Fullt typiska träffade jag dock 

 båda formerna vid många tillfällen på flere vidt skilda lokaler, 

 växande tillsamm.an (på Knudshö ^^/g, ^^Z^, ^/^). Hos den 

 sist beskrifna formen voro vid flere tillfällen blomskaften 

 längre, 2 — o cm (hos den större formen blott 1 cm), hvar- 

 igenom blomstermattan blef glesare och mindre färgrik. 



Jag säg aldrig insekter besöka denna art. Den blommar helst 

 på ställen der snön smälter eller nyss gått bort, isynnerhet i fuktiga 

 klyftor och klipphålor, hvarest temperaturen är låg och andra växter 

 ännu saknas. Arten hör dock till de mest prålande, dels genom den 

 lysande röda färgen hos kronbladen, som vackert kontrasterar mot 

 blommans mörkt brunröda inre; dels genom de talrika och tätt hop- 

 trängda blommorna (se ofvan, sid. 26). 



Saxifraga rivnlaris L. 



Proterogynt loomogam såsom föreg. Liksom öfriga arter 

 uppräknas äfven denna af Axell (anf. st.) såsom proteran- 

 drisk. 



Redan då ståndarne befinna sig i knoppläget, tryckta ut 

 mot kronbladen, tafl. II, fig. 22, äro märkena fullt utveck- 

 lade, ehuru ännu (liksom hos den följande arten) mera när- 

 made till hvarandra och med kortare stift än vid ett äldre 

 stadium. Liksom hos föreg. art visar blomman således först 

 ett rent honstadium. Ståndarne böja sig sedan några få 

 isäuder in öfver märkena för att afmjöla sig, och helt na- 

 turligt finner man då pollen på märkena. Efter sin öfver- 

 blomning äro ståndarne ånyo åtskilda och uppräta. Stiften 

 förlängas nu, så att märkena intaga samma plats och nästan 

 samma höjd som förut anthererna. — Denna art med oan- 

 senliga blommor visar sålunda spontan sjelfpollination. 



Saxifraga caespitosa L. 



Homogam. Uppgifves af Axell (An., sid. 109) vara 

 >svagt proterandrisk med rörelse hos könsdelarne». 



Tafl. III, fig. 25, A föreställer blomningens början. Kron- 

 bladen hafva breda gulgröna ådror. Blommorna äro alldeles 

 uppräta, grunda och rika på honung. Af de 5 yttre stån- 

 darne äro här 3 mogna och hafva böjt sig intill märkena, som 

 hafva långa, fuktigt glänsande papiller. I fig. 25, B, hafva 



