58 LIXDMAX, SKAXDIX. FJELLVÄXTERXAS BLOMXIXG O. BEFRUKTNING. 



alla foderståndarne, utom en, efter slutad blomning åter böjt 

 sio- utåt. I deras ställe hafva 2 kronståndare slutit sina 

 mjöliga antherer intill märkena; de 3 öfriga vänta ännu på 

 sin blomning. Märkena äro nu mera aflägsnade från hvar- 

 andra än uti A. I båda de afbildade blommorna sågos på 

 märkena pollenkorn med slangar (^Vg). Arten är således ho- 

 rn ogam och inmjölar sig sjelf. 



I blommorna sågs ■* ^ Formica fiisca (900 m). 



Saxifraga adscendens L. 



Befruktningsdelarnes anordning och utvecklingsföljd öf- 

 verensstämma med föreg. Blommans typ är dock en annan, 

 ty könsdelarne äro i förhållande till kronbladen mycket små. 

 ungefär liknande »S. rivularis. (Blomman har stark lukt). 

 jNIärkena äro relativt mycket stora, tati. II, fig. 23, och an- 

 thererna kunna derför afsätta stora massor af pollen på dem ^). 

 Sedan de öfverblommat, blifva stiften genom fruktämnets 

 tillväxt starkt utåtkrökta, så att de torra märkena befinna 

 sig bland de utåtböjda, torra ståndarknapparne. 



Saxifra^a iilvalis L. 



Homogam med svag lutning åt proterandri (ifr Axell, 

 anf. st.). 



Både ståndare och pistiller äro här mycket oregelbundna 

 i sina ställningar och tiden för sin utveckling. Redan innan 

 blomman är fullt öppnad, har en eller annan anther öppnat 

 sig och märkena antaga en fuktig glans, som sedan stegras 

 så, att de under hela blomningstiden se ut som tvenne stora, 

 klara droppar. Detta utseende kunna de stundom bibehålla, 

 sedan alla anthererna skrumpnat och fruktämnet börjat för- 

 storas och rodna. 



Tafl. II, fig. 24, A, visar 3 foderståndare under blom- 

 ning, böjda inåt; de öfriga äro ännu omogna. Stiften äro 

 samstående (såsom figuren visar, äro de oftast korslagda), 

 men märkena äro klibbiga; fruktämnet är grönt. Genom 



') Saxifraga tridactylites L. förhåller sig på samma sätt enligt 

 Muller, Weit. 'Beob., I, sid. 297, Taf. VI, fig. U, 15; ståndarne kommo 

 regelbundet af sig sjelfva i beröring med märkenas hårlika papiller, och 

 den derigenom tidigt åstadkomna sjelfpollinationen åtföljdes af full frukt- 

 barhet (insekter voro uteslutna). 



