BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 6. 61 



blomningstiden ytterligare förlängd (hos ifrågavarande exemplar till 

 öfver 3 veckor); men icke dess mindre komma talrika blommor 

 till samtidig utveckling. 



Besöktes ^'/^ under stilla regn af en liten Bomhus alpinas, samt 

 en varm dag. ** g. af en mängd medelstora flugor. 



Saxifragra ceriuia L. 



Utprägladt proterandrisk. 



Blomman är den största hos våra arter af detta slägte, 

 öfver 15 mm vid, och ofta mer än 5-talig (se fig.). Hon är 

 snöhvit och befinner sig oftast, åtminstone hos Dovre-exem- 

 plar, ensam på den 1 — 3 dm höga stjelken. Under hanstadiet 

 är kronan temligen trång och djup, tafl. III, fig. 28, A; stån- 

 darne äro derför redan från början uppräta och deras mjöligu 

 antherer trängas i mynningen af kronan. Under honstadiet 

 är kronan mera vidgad (fig. 28 B), och ståndarne föras bort 

 från blommans centrum redan innan märkena utvecklas. 

 (Såsom A. Engler, Beobacht. iiber die Bevregung der Staub- 

 blätter bei den Arten d. Genus wSaxifraga, Bot. Zeit^ 1868. 

 sid. 833, påpekar, kunna dock ståndarne hos denna och öl- 

 riga arter af sekt. Nephrophyllum och CoU/ledon icke böjas 

 synnerligen långt ut på grund af kronans form). 



Saxifra^a aizoides L. 



De af mig på Dovre undersökta exemplaren öfverens- 

 stämma med Axells beskrifning (An., sid. 35, fig. 6, a, b). 

 Således proterandrisk dichogami. Arten blommar temligen 

 sent liksom de nyssnämnda, likaledes dichogama arterna. 



De flacka, vidöppna, i öfverflöd liopade blommorna äro till- 

 gängliga för alla insekter. Besökare; -^ ;, ^/^ små flugor, samt 

 Scceva sp.: -■' ^ flere små steklar: ^^ j, -g en liten Bomhiis alpinus; 

 ^^/g en stor B. nivalis; Vs Vespa soTonica; ^^/g Tenthredo olivacea; 

 ■^/g en liten skalbagge, Anaspis flava. 



Parnassia palustris L. 



I fjellen fullkomligt öfverensstämmande med de beskrif- 

 ningar, som lemnats af Spkengel, Axell, A. \^^ Bennet, H. 

 Muller m. fl. (se isynnerhet den sistnämndes figurer i AX- 

 penblumeu, sid 111, fig. 39). 



