72 LINDMAN, SKANDIN. FJELLVÄXTERNAS BLOMNING O. BEFRUKTNING. 



Phyllodoce caerulea (L.) Bab. 



Proterogynt homogam. 



Öfverensstämraer med beskrifningen hos Warming (Grönl., 

 sid. 170, fig. 4). AxELLS uppgift om »proterandri med stån- 

 darrörelse» är deiför antagligen oriktig. Den blomma som 

 här afbildas tafl. IV, fig. 39, A, är nyss öppnad; af dess 10 

 ståndare har endast 1 öppnat sin ena por. Men märket är 

 fuktigt (ännu fritt från frömjöl) och proterogyni herskar 

 derför alltid. Antherernas spetsar nå här nätt och jemnt 

 öfver märket; genom stiftets tillväxt kommer märket sedan 

 något litet öfver anthererna. Genom denna tillväxt skymmes 

 möjligen proterogynien om man ej undersöker sjelfva märket, 

 som alltid är fuktigt innan någon antherpor bildat sig. Stif- 

 tets längd kan variera, så att märket redan i outvecklade 

 blommor, lika A, når öfver anthererna och sedan efter sin 

 förlängning når 2 mm högre eller får omkring 5 mm längd. 

 Genom blommans ställning och de nedåtriktade antherporerna 

 blir märket, som här är af relativt betydligare storlek än 

 hos de förut nämnda arterna (1 mm i diam.), mera utsatt 

 för sjelfpoUination än före stiftets tillväxt. 



Anmärkningsvärdt är det derför, att på Dovre äfveu 

 förekom en form, der stiftet med märket blott var 2,3 mm 

 långt och der det senare således ej ens nådde till anthe- 

 rernas bas (Fokstuen, 980 m, ^V-). Märket befinner sig så- 

 ledes i den lutande blomman flerc mm ofvanför antherernas 

 porer och kan ej åtkommas af deras pollen. 



Delta egendomliga förhållande, att pistillen kan blifva 

 kortare än ståndarne, har jag ej iakttagit hos de föregående, 

 Myrtillusy Vaccinium, Arctostaphijlos, Ändromeda. Det torde 

 ej heller kunna förekomma hos dessa blomformer, ty det är 

 en för Phyllodoce specifik afpassning för korsbefruktning: 

 det lågt stående märket kan endast derigenom befruktas, att 

 en insekt medverkar, nemligen genom att införa sin tunga 

 på insidan af ståndarkransen. Hos de förutnämnda slägtena 

 beter sig insekten ej så, ty deras honung samlar sig utanför 

 ståndarsträngarne å blomkronans botten. Hos Phi/llodoce är 

 detta deremot icke fallet. Honungen visar sig i rik mängd 

 kring ovai-iets bas och framträder ofta i runda klara perlor 

 mellan ståndarsträngarnes baser, fig. 39, A, n; längre ut åt 

 sidorna kommer den sannolikt icke, ty den är mycket seg- 



