4 CALLMÉ, OM DE NYBILDADE HJELMAK-ÖARNES VEGETATION. 



å kartan. Xvckelgi-aurlens luge har endast ungefärligen kunnat 

 bestämmas, men de öfriga torde ha biifvit försatta på i det 

 närmaste sin rätta plats. 



Hjelmardalen är i det stora hela mycket enformig. Be- 

 stämmande för densammas bildning äro dels tre i ost — vest 

 gående bergåsar, dels flere nämnde riktning vinkelrätt skärande 

 rullstensäsar. Bergåsurne förete alla den egenheten, att deras 

 norra sida tvärbrant höjer sig öfver den framförliggande låga 

 slätten eller vattenytan, medan den södra långsamt sluttar ned 

 och upplöses i en mängd enstaka små kullar, skilda af mellan- 

 liggande små sjöar och kärr. 



Den nordligaste af dessa åsar är Käglan, skiljemuren 

 mellan Hjelmar- och Mälar-dalen. Denna eger i hög grad nyss 

 nämnda skaplynne. Medan man t. ex. under färden från Ar- 

 boga söderut på en vägsträcka af omkr. 5,000 fot kommer 

 öfver 225 fot högre — från 23,7 fot öfver h af vet vid Arboga 

 östra tull till 250,4 fot på åsens högsta punkt vid torpet Mot- 

 gången — , måste man tillryggalägga öfver en mil fogelvägen 

 för att från sistnämnda höjd sänka sig ned till Hjelmarens 

 nivå, numera 73 a 74 fot öfver hafvet. En följd häraf är att 

 norra Hjelraarstranden är låg och sumpig, sönderskuren i grunda 

 dyiga vikar och flacka uddar, och det grunda vattnet utanför 

 stranden afbrytes allt som oftast af större och mindre öar. 



Helt annat är förhållandet med den södra stranden. Denna 

 bestämmes af de båda öfriga åsarnes mot norr vända slutt- 

 ningar, är derför brant och skarpt begränsad samt med en tem- 

 ligen enformig kustlinie. Hjelmarens största djup påträftas 

 också i närheten af denna kust. 



Den mellersta åsen stryker fram strax söder om Örebro 

 och begränsar sedermera Vestra Hjelmaren fram till udden vid 

 Göksholm, der den försvinner. Den svdligaste åter bildar 

 gränsen för Stora och Östra Hjelmaren. Mellan båda öppnar 

 sig i vester den stora genom sänkningen bekanta Qvismare- 

 dalen. 



Såsom en fortsättning af den mellersta åsen torde man 

 med skäl få anse den inom kartområdet liggande Hvalön. 

 Lång och smal med sträckning i öster och vester eger den 

 fullkomligt samma karakter som åsarne; medan vattnet vid öns 

 norra sida är tvärdjupt — ända till 30—40 fot strax vid stran- 

 den — , är den södra stranden srund och omgifven af talrika 

 småöar och skär. 



