BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAM)L. BAND 12. AFD. III. N:0 7. 5 



Af rullstensåsar finnas inom området tre. Vestligast ligsfer 

 den stora Lungersåseit, som bildar den långt utskjutande Lun- 

 gors udde samt fortsattes på Hjelmarens botten, uppdykande 

 i öarne Gåfven (ell. Gåfören), Grundholmen och Vinön. Ostli- 

 gare stryker en mindre ås fram förbi Järnäs by å Hästnäs udde. 

 En fortsättning af denna är antagligen de båda Nyckelgrimden. 

 Den tredje åsen går i Långö tvärt öfver Fröshamraarsviken och 

 bildar den s. k. Alhanimars udde, vid hvars spets ett lång- 

 sträckt lågt, delvis under vatten ännu befintligt ref betecknar 

 dess väg på sjöbotten. 



Dessa rullstensbildningar äro ej de enda spåren efter is- 

 tidens verkningar inom trakten. Käglans södra sluttning be- 

 täckes öfver stora vidder af krosstensgrus. Flyttblock och 

 rullstenar äro mycket allmänna och träffas ända långt ut i 

 Hjelmaren. Så är den söderut från Foderön uppstickande 

 Röknhällan ett enda väldigt flyttblock. Större och mindre 

 stenar betäcka vid den norra stranden äfvensom söder om 

 Hvalön Hjelmarens botten till den mängd, att de göra sjöfarten 

 på sina ställen rätt farlig, t. o. m. för kustboarnes små lätta båtar. 



Af hvad beskaffenhet de nybildade öarne äro, kan man då 

 lätt föreställa sig. De ofvan nämnda af öfver vattenytan upp- 

 skjutande riillstensåsryggar bildade bestå af mer eller mindre 

 finkornigt grus, och äro på sidorna ofta kantade med större 

 stenar. De öfriga åter äro, så vidt jag varit i tillfälle att se, en- 

 dast stenkummel. Blott sällan ligger gruudberget bart, och då 

 alltid endast på någon mindre fläck, det öfriga är betäckt med 

 stenblock. I de flesta fall höjer sig öfver vattenytan endast 

 en massa öfver hvarandra vräkta mindre eller medelstora, sällan 

 större, kantiga eller afrimdade stenar, mellan hvilka någon 

 gyttja under tidernas lopp nedfälts och nu jemte ruttnande 

 qvarlefvor af grönalger och spillningen efter sjöfogel lemnar 

 näring åt den uppspirande unga vegetationen. Eljes består 

 fyllningen mellan stenarne af sparsamt grus. Vid skärets rand 

 och i vattnet utanför detsamma äro stenarne vanligtvis störst, 

 inåt bli de mindre, så att skärets högsta delar ofta intagas af 

 ett grofkornigt grus. Åtminstone är detta fallet med flertalet 

 af de högre och större skären. 



Skär med annan beskaffenhet än det nu nämnda af rull- 

 stens- och krosstensgrus har jag ej påträffat. 



Med slutet af innevarande år ha fyra år gått sedan Hjel- 

 marens yta första gången sänktes. Ehuru arbetena för sank- 



