BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 7. 23 



skär. De på dessa 7 små skär påträffade arter voro samman- 

 lagdt 17 till antalet, oberäknadt två obestämbara gräs; 8 af 

 dessa eller ungefär hälften förekommo blott på en lokal. De 

 allmännast förekommande voro Tussilago, som förekom på 5 

 af de 7 skären, Taraxacum på 4 och Popnlus tremula på 3. 



Femton skär egde en flora, hvars arter till antalet öfver- 

 stego 10, vexlande mellan 16 och 56. På dessa skär före- 

 kommo sammanlaffdt 102 arter. För alla oremensamma voro 

 endast 6 arter (eller 5,8 8 proc): Tussilago, Solanum Dulca- 

 mara, Nasturtium. palustre, Epilohium angustifulium, E. pahistre, 

 Polygonum lapathifolium; Taraxacum och Polygonum Hydro- 

 piper förekommo på 14 skär, Salix Caprea på 13, Galium 

 palustre och Carex vesicaria på 12, Gnaplialiuin uliginosum och 

 Cirsium lanceolatum på 11 samt Bidens tripartita, Malacliium, 

 asp och björk på 10 skär. Hela antalet arter, som voro gemen- 

 samma för 7 eller flere af de 15 skären, uppgick endast till 

 22 eller i procent af hela antalet 21,5 9 proc. 



Deremot uppgick antalet af de endemiska (= blott på ett 

 skär förekommande) arterna till 32 eller ungefär en tredjedel 

 — 31,3 7 proc. — och af de på två skär påträffade till 18 

 (17,6 5 proc). 



På fem skär, nemligen skäret 2 vid Heen, Nyckelgrundet 

 a, Balgbergen 9 och 12 samt skäret vid Sand, förekom en 

 egendomlig, blomlös, gräsliknande växt, som trotsat alla mina 

 försök att bestämma den. Möjligen är det en Eriophorum (då 

 E. angustifolium RoTH.). 



Exemplar af växten ha lemnats till Riksmuseum. 



Slutligen vill jag nämna, att den omtalade Polygonum 

 lapathifolium. AiT. ej är den under detta namn vanligen gående, 

 på odlad jord allmänna formen, utan en från denna väl skild. 



IX. Tjuran, Essön och Grundholmarne. 



Såsom redan blifvit nämndt, äro dessa öar deri olika med 

 dem, för hvilka i det föregående redogjorts, att deras högsta 

 partier äfven före sänkningen höjde sig öfver vattnet och der- 

 för bära en gammal veofetation. Dessa äldre delar äro alltid 

 skarpt afskilda från den yngre strandafsatsen. De stenblock, 

 hvaraf de liksom de nybildade öarne och Hjelmarens mindre 

 öar i allmänhet bestå eller hvilka åtminstone finnas vid dess 



