BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 12. AFD. III. N:0 7. 35 



Blott i nåofra fä fall kixndc man tala om ett åtminstone 

 på smärre fläckar utbildadt verkligt sådant. Så var förhållan- 

 det exempelvis med den omtalade Polygonum-»skogen» vid 

 Grundholmens sydspets. A holmen 3 vid Tjuran var ett min- 

 dre område tätt bevuxet med Tara.racr^m-plantor; jag räknade 

 ända till inemot 40 stånd på en yta af ett par qvadratfot. 

 Tnssilago visade också på flere ställen böjelse att sluta sig 

 samman i täta grupper, hvarvid de stora bladen nästan helt 

 och hållet dolde marken. Särskildt var detta fallet med 

 Balgbergsskäret 9. 



Eljest saknades hvarje ens tillstymmelse till samman- 

 hängande vegetationstäcke. De enskilda stånden växte spridda 

 ett här och ett der, och större delen af marken var alldeles 

 naken. Älossor, som på liknande lokaler å fastlandet rätt snart 

 betäcka hvarje ledig yta, saknas här nästan helt och hållet, 

 och de båda arter, som å ett par skär iakttogos, växte äfven 

 de endast i små fläckar. 



Orsaken till detta förhållande torde dels vara markens i 

 de flesta fall steniga beskaffenhet, hvilken ej tillåtit någon 

 vegetation att uppspira annat än mellan stenblocken, dels och 

 hufvudsakligen öarnes ungdom. Under den korta tid, som 

 förflutit, sedan de först blefvo lämpade att bära en växtlighet, 

 ha de hit komna växterna ej hunnit föröka sig tillräckligt 

 för att fylla hela den upptagbara ytan. 



]\Ien ha individerna godt om rum, så ha de också förstått 

 att tillgodooöra sio- detsamma. Rätt ofta visade de en frodio- 

 het, en rikedom på grenar, blad och blommor, som man 

 eljes knapt får se. Exempel härpå äro i det föregående an- 

 förda. Om också gruset, som bildar öarne, ej i och för sig 

 sjelft kan anses vara någon serdeles lämplig jordmån, är likväl 

 dess yta tillräckligt försatt med \\x vattnet fordom fälda 

 näringsämnen för växterna för att tillåta en yppig vegetation. 



En ytterligare egendomlighet i vegetationens sammansätt- 

 ning är det jemförelsevis stora artantalet, jemfördt med fåtalet 

 individer. De nybildade öarne äro i allmänhet ej stora, de 

 hålla på sin höjd en 2- å 300 fot i diameter. På denna lilla 

 yta rymmes dock en flora, som i medeltal räknar 20 — 30 arter 

 och som, enligt hvad förut visats, i ett enstaka fall cgde ända 

 till 56 arter. Man jemföre härmed förhållandena på de äldre 

 öarne I Tjuran, som har ungefär lika stor yta som de större 

 skären, eger med såväl gammal som strandvegetation endast 



