BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 12. AFD. III. N:0 7. 39 



röiningar, vägkanter, vallar och liknande lokaler, de s. k. 

 ruderatväxterna. Till dessa vore att hänföra utom möjligen 

 en och annan af de till första gruppen räknade, såsom Tara- 

 ocacuin, Epilohiuni ang., Ruinex acetosa, följande arter: 



Senecio vucosus, Cirsiurn lanceolatum, Tragopogon, Pluntago 

 major, Sagina procumbens, Epilohium montanum, Polygonum 

 aviculare, Urtica dioica, Funaria. 



De återstående äro dels äng- och lundväxter: 



Chrysanthemum, Hieracia (utom IT. umhellatuni), Ijeontodon, 

 Galium boreale, Veronica Chamoedrys, Plantago lanceolata, Gera- 

 nium Rohertianum, Pibes, Sorbus Aucuparia, Rubus idceus, 

 Fragaria vesca, Trifolium medium, Populas, Carex panicea., 

 Poa pratensis, P. trivialis, Agrostis vulgaris, Polystichum. 



dels tillhöra de egentligen torra backar och hedar: 



Artemisia Absmthium, A. vulgaris, Hieraciutn urnbellatum, 

 Gnaphalium silvaticum, Filago, Lepigonnm, Rumex acetosello, 

 Agrostis canina. 



Af de undersökta skärens till 108 arter uppgående flora — 

 om såsom nu skett, den södra nya Grundholmen medtages — 

 tillhöra sal. 51 arter eller nära hälften (47,2 %) Hjelmarens 

 strandflora. Ogräs och ruderatväxter bilda dernäst den största 

 kontingenten: 29 arter eller något mer än fjerdedelen (26,8%). 

 Den återstående fjerdedelen utgör äng- och lund växter samt 

 några backväxter — resp. 20 och 8 arter. 



Den första gruppens arter förekommo äfven allmännast. 

 De träflades i medeltal på 6,5 af de 16 större skären, medan 



åker- och ruderatväxterna träflades i medeltal å 3 och de öfriffa 



o 



oftast blott på ett enda skär. 



I allmänhet består de nybildade öarnes flora af sådana 

 arter, som på alla kringliggande gamla områden allmänt och 

 talrikt förekomma. Att då bestämdt auöifva den G-eografiska 

 ort, hvarifrån h varje enskild art ursprungligen kommit, torde 

 bli temligen svårt. I de flesta fall får man väl antaga, att 

 fröen till den nya vegetationen förskrifva sig från närmaste 

 gamla land. 



För vissa sällsyntare eller eljes till sin utbredning egen- 

 domliga arter torde man emellertid med större eller mindre 

 sannolikhet kunna spåra deras härkomst. Jag skall härnedan 

 påpeka några sådana fall. 



Chrysanthemum Tjeucanthemam L. Finnes på Hvalöu, men 

 ej å Frankholmen, Foderön eller eg. Grundholmen. Då den 



