BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 12. AFD. III. N:0 7. 41 



vestviudar äro förherskande eller åtminstone de starkaste '), 

 gör antagligt, att Senecio viscosus kommit söderifrån, ej från 

 den förut nämnda växtlokalen vid Östra Hjelmaren. 



Pedicularis palustris L. Förekom på nya södra Grund- 

 holmen samt i strandvegetationen å den egentliga Grund- 

 holmen. På Hvalön träifades den mycket sällsynt och endast 

 i östra delen. Mun torde då äfven för denna art få antaga en 

 härstamning söderifrån. 



Lepigonum ruhrum Fr. Såsom förut blifvit nämndt, saknas 

 denna art på Hvalögruppeu. Den träifades på samma skär i 

 trakten af Tjuran som Artemina vulgaris och har sannolikt 

 samma ursprung som denna. 



Polygonum Persicaria L. Denna art är ej så sällsvnt i norra 

 Nerike,' som Hartman uppger i sin Nerikes Flora. Den före- 

 kommer, ehuru sällan i större mängd, här och der inom den 

 af mig undersökta trakten. Afven å Hvalön finnes den på 

 åkrar vid Ostergården. Dess förekomst på ett par af skären 

 kan då lättare förklaras. 



Ett af de medel, som verksammast bidragit att sprida 

 vegetationen från de gamla till de nya områdena, är vinden. 



Ej mindre än 31 på de nya öarne befintliga arter eller 

 nära 30 % af hela antalet — 21 af 28 Synanthereer, Epilobia, 

 Popuhis, Salices, alla med hårpensel, vidare Polygonum dume- 

 toruin, Rumex acetosa och Betula, hvilka ega ett eller annat 

 slags vingfrukter — äro försedda med inrättningar för fröens 

 spridande genom vinden. Att dessa flygapparater också ffjort 

 god tjenst, synes bland annat deraf, att många af dessa växter, 

 såsom redan förut påpekats, höra till de allmännast och tal- 

 rikast förekommande. 



Hvilken vigtig rol vinden i sjelfva verket spelar vid frö- 

 spridningen, framgår mycket tydligt vid en jemförelse mellan 

 alens och björkens förekomst å de nya skären. Medan den 

 förra blott träft*ades å tre af de 16 större skären och i ett 

 fåtal exemplar, förekom den senare å tio och talrikt. Då båda 



') Bland annat yttra sig verkningarne häraf på sådant sätt, att 

 öfver hela Xerikesslätten fristående träd ha stammarne krökta i rigtning 

 mot nordost eller åtminstone grenarue starkast utvecklade i denna rigt- 

 ning, svagast i den motsatta. 



4 



