6 K. JOHANSSON, GOTLANDS HAPAXANTISKA VÄXTER. 



forhållandet hos de perenna växterna. Hos dem bortdör hela 

 inflorescensen eller hufviidmassan af den blombärande grenen 

 under hösten och nya inflorescenser framkomma till eller 

 under följande år. 



Att uppställa den fordran, att de perenna växterna skola 

 na högre ålder än två år,^ synes däremot för strängt. Många 

 mer än en gång fruktsättande arter utveckla ofta frön redan 

 första året (t. ex. Calamintha Äcinos, 3Iedicago lupulina, 

 Alopecurns geniculafus, Cerastium vulgatum, Loliiim italicmn). 

 Ej sällan händer, att Calamintha Acinos vissnar efter andra 

 fruktsättningen vid slutet af andra hösten. Den synes mig 

 likväl äfven i sådant fall böra räknas som perenn. Den 

 öfverensstämmer nämligen med de perenna växterna däri, att 

 det är nya inflorescenser, som blomma det följande året. Jag 

 vill därför till perenna örter räkna sådana, som sätta frö mer 

 än gång, och som lefva mer än ett år (minst två somrar). 



Med anniteUa växter plägar man vanligen förstå sådana 

 växter, som inom loppet af ett år hinna fullborda sin utveck- 

 ling från frö till frö eller, såsom jag skulle vilja formulera 

 det, från groning till första mognade frö, och som efter frö- 

 sättningen dö bort. Så aifattad kommer definitionen att om- 

 fatta Melampyrum pratcnse och Veronica j)oZ?Y<7, äfven då 

 blomnings- eller utvecklingsperioden i allmänhet är mycket 

 förlängd. Bienna växter åter äro enligt den äldre uppfatt- 

 ningen sädana hapaxanter, som fordra längre tid för utveck- 

 ling från frö till frö, men dock fullborda hela sitt lefnadslopp 

 inom en tid af två år. 1 dessa betydelser tagas orden här 

 nedan. 



En tredje grupp af hapaxantiska växter är planta 

 hapaxanthce pluriennes (x\scherson)- eller pleiocykliska växter 

 (Warming). 



De annuella växterna har man i senare tid indelat i 

 sommarannuella och vinterannuella växter (plantcp annu(e msti- 

 vales d' hicmantcs, Ascherson), af h vilka de förra gro på Agaren 

 eller sommaren och efter frösättningen bortdö samma år; de 

 senare gro på sensommaren eller hösten och hinna fruktificera 

 följande vår eller försommar, hvarefter de vissna bort. De 



^ F. W. c. Areschoug, Beiträge zur Biologie der geophilen Pflanzen, p. 4. 

 ^ Flora d. Prov. Brandenburg, p. 17. 



